ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1873, N:0 5. 51 



använda. Båda ega i det närmaste samma form och hafva 

 tydligen haft samma ändamål. Ena långsidan och båda ändarne 

 äro alldeles raka, men den andra långsidan är på det ena stycket 

 försedd med 8 breda, trubbigt tvåspetsade tänder; på det andra 

 stycket har ena långsidan varit försedd med 7 till 8 små ring- 

 formiga utskott, som dock äro till största delen bortbrutna. Det 

 är dessutom prydt med fina inristade rutor. Båda styckena 

 hafva två hål i hvardera ändan, antagligen för att kunna sys 

 fast vid något föremål, kanske ett bälte eller dylikt. 



En fyrkantig tunn elghornsplatta af ungefär 4 cmtrs sida 

 är, antagligen af samma orsak, försedd med ett hål i hvarje 

 hörn. 



Spelbrickor äro ej sällsynta i svarta jorden. De äro såsom 

 vanligt af halfsferisk form och oftast förfärdigade af ben, men 

 också af lera, tälgsten eller petrifikater. Af benbrickorna äro 

 3 svarfvade och i bottnen försedda med häl, som på en t. o. m. 

 går tvärt igenom brickan. Den 4:de är blott tilltäljd. De äro 

 2 till 2,5 cmtr i diameter och ungefär lika höga. Af hvad 

 slags ben de äro gjorda, kan jag ännu ej med visshet säga, 

 men att döma af glansen och hårdheten synas åtminstone ett 

 par af dem vara gjorda af hästben. Så mycket är dock visst, 

 att de icke kunna vara gjorda af caput femoris, alldenstund de 

 Haverska kanalerna på allasamman löpa transverselt J ). Oak- 

 tadt jag gjort en mängd snitt genom alla slags benpartier, 

 hvaraf de möjligen kunnat förfärdigas, har jag ej lyckats finna 

 en textur, som fullkomligt liknar den, som spelbrickorna ega, så- 

 vida de ej möjligen äro gjorda af nedra ändan af hästens meta- 

 carpus eller metatarsus. En stor spelbricka, 4,5 cmtr i diameter 

 och 3 cmtr hög, är gjord af lera, och en annan, af samma 

 storlek som benbrickorna, af tälgsten. Dessutom hafva petrifi- 

 kater tydligen blifvit apterade till detta bruk, och man har der-, 



') Detsamma gäller äfven om spelbrickorna i Ultunafyndet, såsom af Pl. 9, fig. b. 

 i Teckningar ur Svenska Statens Historiska Museum utgifna af B. E. Hilde- 

 brand och H. Hildebrand, Häftet I. Stockholm 1873, tydligen synes, hvar- 

 före den derstädes (p. 6) framställda tolkningen, att de skulle vara gjorda »af 

 lårbenshufvudet på häst eller andra djur», är fullkomligt oantaglig. 



