14 NATHORST, OM DEN ARKTISKA VEGETATIONENS FORDNA UTBREDiNING. 



sen) förekomma flera mindre torfmossor, hvilka vanligen hvila 

 på sötvattenslera. En af dem, strax NV om nämnde station, 

 företedde följande förhållanden: sötvattensleran livilar som van- 

 ligt på bottenmorän — krosstenslera — och innehöll blad af 

 Myriophyllum samt nötter af Potamogeton. Blad af landväxter 

 lyckades jag ej anträffa. Leran betäckes omedelbart af ett 0,5 

 — 1 fot mäktigt torrlager, hufvudsakligen bestående af mossor. 

 Detta betäckes i sin tur af snäckgyttja ungefär fotstjock, hvilken 

 slutligen öfverlagras af den egentligen torfven, som, att dömma 

 af hvad som ännu deraf återstod, ursprungligen synes hafva varit 

 6 — 8 fot mäktig och sannolikt äfven en skogsmosse. I torflagret 

 mellan snäckgyttjan och leran förekommo allmänt blad af Betula 

 nana jemte ett och annat af Betula alba. 



En annan sötvattensbildning torde äfven böra anföras på 

 grund af de i densamma förekommande djurlemningarne, ehuru 

 jag oaktadt tvenne dagars letande ej lyckades i densamma finna 

 några växtlemningar. Den är belägen vid Angermünde i pro- 

 vinsen Brandenburg i Preussen, vid jernvägen mellan Stettin och 

 Berlin, och öfverensstämmer fullkomligt med den vid Alnarp och 

 på andra ställen i Skåne förekommande leran. Den var här 8 

 fot mäktig, afsatt i ett större bäcken (som stötte till en sjö), 

 hvilade på krosstenslera och innehöll på 6 a 7 fots djup Limnea 

 limosa, en Pisidium (troligen pulchellum) samt Cytheridea toi^osa 

 (godhetsfullt bestämd af Kandidat G. O. Särs). 



Bayern. 



Undersökningen af Kolbermoor på sydostbayerska låglandet 

 vid jernvägsstationen af samma namn gaf följande resultater: 



Mossen var en »högmosse» (hochmoor), som på sina ställen 

 var genomgräfd 15 fot, utan att dock botten uppnåtts; dock 

 kunde af torfvens beskaffenhet på detta djup skönjas, att den 

 ej kunde ligga just mycket djupare. De understa lagren ut- 

 gjordes som vanligt af en homogen massa, som i början är gul- 

 aktig, men efter luftens tillträde genast svartnar. Högre upp 

 utgjordes torfven hufvudsakligen af vattenmossor, och på omkring 



