Öfversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens förhandlingar 1873. N:o 7. 

 Stockholm. 



Om kristallvattnets inflytande på kristallformen. 

 Af A. E. Nordenskiöld. 



[Meddeladt den 10 September 1873J. 



Man antager vanligen, att ett ämnes kristallform fullkomligt 

 förändras derigenom, att det upptager eller förenas med ett 

 större eller mindre antal molekyler kristallvatten. En noggran- 

 nare granskning af de data, som i detta hänseende äro tillgäng- 

 liga, synes mig dock visa, att detta ingalunda alltid är förhål- 

 landet, utan att tvärtom det af ett salt upptagna kristallvattnet 

 mången gång endast obetydligt modifierar grund- eller kärabe- 

 ståndsdelens kristallgestalt. Jag skall nedanföre lemna bevis 

 för detta påstående, men måste innan dess med några ord redo- 

 göra för den uppfattning af den kristallografiska isomorfin, som 

 ligger till grund för mitt betraktelsesätt. 



När läran om den kristallografiska isomorfin först utbildades, 

 ansåg man endast de ämnen vara kristallografiskt isomorfa, som 

 kristallisera i samma kristallsystem och hafva likadana eller nära 

 likadana axelkonstanter. Enligt denna åsigt skulle isomorfi ej 

 äga rum t. ex. emellan ortoklas (monoklinisk) och albit (trikli- 

 nisk); eller mellan enstatit (rombisk), augit (monoklinisk) och 

 rodonit (triklinisk); eller mellan tantalit (rombisk) och wolframit 

 (monoklinisk), oaktadt dessa ämnen äro stökiometriskt lika byggda, 

 och hafva nästan fullkomligt öfverensstämmande kristallvinklar. 

 Såväl mineralogien som kemien har numera att uppvisa en mängd 

 likartade exempel, hvilka bevisa, att en i visst hänseende mycket 

 närmare öfverensstämmelse äger rum t. ex. emellan en rombisk 

 och en monoklinisk kristallgestalt, i fall grundformernas gestalt 



