6 WREDE, NÅGRA ANMÄRKNINGAB RÖK. MINSTA QVADRATMETODEN. 



vore den som allmänt kunde betraktas såsom den mest sanno- 

 lika, enär de anförda exemplen ådagalägga, att speciela fall, som 

 icke allenast äro matematiskt möjliga utan äfven verkligen 

 praktiskt kunna förekomma, leda till andra, fullkomligt olika 

 lagar. Det är nu denna första clel af afkandlingen som blifvit 

 åberopad såsom ett bevis mot allmängiltigheten af minsta qvadrat- 

 metoden. De återstående fem sjettedelarne af samma afhand- 

 ling, på hvilka Bessel nedlagt det ojemförligt största arbetet 

 och som tydligen af honom betraktats såsom det hufvudsakliga 

 föremålet för densamma, har man ej citerat, möjligen emedan 

 man derigenom skulle till största delen hafva borttagit vigten 

 af den förra slutsatsen. I denna fortsättning af afhandlingen 

 söker Bessel att utreda inflytandet af flere samfäldt verkande 

 felorsaker, och kommer derigenom till det märkvärdiga resultat, 

 att flere af hvarandra oberoende felorsaker 'af samma ordning, 

 genom sin samverkan frambringa fel, hvilka så mycket mer närma 

 sig till minsta qvaclratmetodens förutsättningar, ju flere de ver- 

 kande orsakerna äro, dessa må nu, livar och en för sig betrak- 

 tad såsom ensam verkande, frambringa huru mycket deremot 

 stridande resultat som heldst. Såsom en från erfarenheten häm- 

 tad bekräftelse på denna slutsats, anför Bessel en jemförelse 

 mellan felfördelningen, sådan den blifvit funnen i fyra serskilda, 

 till sin natur mycket olika observationsserier, och den som enligt 

 minsta qvadratmetoden bort ega rum, och tillägger att den verk- 

 ligen förvånande öfverensstämmelse mellan erfarenheten och 

 teorien som härvid ådagalagts hufvudsakligen måste tillskrifvas 

 samverkan af mänga felorsaker, enär flere af dem som i de 

 ifrågavarande observationsserierne varit verkande tvifvelsutan 

 hvar för sig skulle hafva ledt till betydligt afvikande resultat. 

 Bessel slutar med det yttrande, att den af honom verkställda 

 undersökningen således i allmänhet återförer till den felsanno- 

 likhetslag uppä hvilken minsta qvadratmetoden ursprungligen 

 grundats, och som man genom sednare betraktelser öfver verkan 

 af en enda felorsak hade blifvit föranledd att uppgifva. 



