60 WAHLGREN, NÅGRA BIDRAG TILL DE VILDA DJURENS PATIIOLOGI. 



De tunna . snitt, som för mikroskopisk undersökning togos 

 från särskilta ställen af knölens inre, kunde endast med en viss 

 svårighet sönderdelas medelst nålar, livarvid de visade en tradig 

 textur och icke obetydlig fasthet. Denna undersökning ådaga- 

 lade vidare, att knölens mjuka massa består af tätt hopade, 

 mycket små oregelbunda celler med 1 å 2 mörkare kärnor (eller 

 måhända blott korpuskler) — se hg. 2 — inbäddade uti och 

 ganska fast sammanhållna af en hyalin bindsubstans, hvilken, 

 såsom kunde ses af smärre lösryckta stycken, tycktes i allmän- 

 het vara strukturlös. i^tt denna bindsubstans hade en rätt 

 betydlig sammanhållighet visade sig äfven deraf, att efter pre- 

 paratets sönderrifning med nålar endast ett jemförelsevis ringa 

 antal af ofvannämda celler sväfvade fritt i den omgifvande vät- 

 skan, uti hvilken då äfven förekommo sparsamma spolformiga 

 celler. Pa andra ställen innehöll bindsubstansen tydligt fibrillär 

 väfnad, hvilken i langdragna maskor upptog hopar af de små 

 cellerna, och såsom tillspetsade trådar sköt fram från kan- 

 terna af preparatet, — se fig. 3. På andra ställen åter — mot- 

 svarande de visserligen något otydliga, men dock märkbara 

 gränserna mellan knölens särskilta lober — funnos mera be- 

 stämda och tydliga stråk af fibrerad bindväf, hvarjemte der ock 

 påträffades strimmor af en ganska egendomlig bindväf, samman- 

 satt af bandlika trådar med ungefär samma ljusbrytning som 

 elastisk väfnad och grö fre än den vanliga bindväfvens. Stundom 

 hade de, der de stucko ut om preparatets kanter, ett utseende, 

 som erinrade om långdraget spolformiga kristaller — hg. 4 — , 

 ett utseende som påtagligen härrörde frän fibrernas snoning; 

 de förbleknade dock vid tillsats af ättiksyra i likhet "med den 

 vanliga bindväfven. Förutom ofvannämda formelementer syntes 

 i den preparatet omgifvande vätskan en mängd små olj droppar 

 samt tunna genomskinliga oregelbundna skifvor med mycket små 

 klara bläsor och punkter, äfvensom större och mindre benskållor 

 och stiletter af oregelbundna och kantiga former och ojemna 

 ytor — fig. 5. Dessa benfragment voro uppenbarligen utlöpare 

 från de gröfre benbildningar, hvilka,' såsom förut är nämdt, 



