62 WAHLGREN, NÅGRA BIDRAG TILL DE VILDA DJURENS PATHOLOGI. 



A Lunds museum torvaras i sprit tre exemplar af denna 

 »Rudaborre frän Elgsjösjön». Dessa variera visserligen något 

 litet i graden och formen af ryggens krökning, men öfverens- 

 stämma dock i allt yäsendtligt med ofvaustående beskrifning; 

 hvad som mest faller i ögonen är, jemte den krökta ryggen och 

 kroppens höjd i förhållande till dess längd, stjertregionens kort- 

 het och skarpa afsättning emot sjelfva bålen — hvilket allt 

 lättast synes af bifogade konturteckning, — fig. 8. 



Nämda exemplar hafva: 



a) längd från nosspetsen till stjertfenroten = 84 m.m. 



b) d:o d:o = 73 » 



c) d:o d:o = 78 » 



a) kroppens största höjd '— 32 >> 



b) d:o d:o = 29 » 



c) d:o d:o = 31 » 



d. v. s. längden förhåller sig till höjden = 78,3 : 30,6 eller = 

 2,56:1; medan hos vanliga aborren »största kroppshöjden inne- 

 hålles 3§, hos yngre exemplar 4^ gånger i hela kroppslängden» 

 (Nils. Faun.). 



Hvad som först riktade min uppmärksamhet derpå, att denna 

 formvarietet eller rättare deformitet berodde på rubbningar i 

 skelettets normala utbildning var, att jag redan för flera år se- 

 dan erhöll af Dr Cnattingitjs i Skenninge de skeletterade rygg- 

 raderna af tre a-borrar, fångade i Elgsjön, med uppgift, att 

 en dylik missbildning af ryggraden var vanlig hos de fiskar af 

 nämda art, som lefva i denna sjö; hvilken missbildning visade 

 sig vara en i olika delar af ryggradspelaren uppkommen rha- 

 chitism. Ehuru sjukdomens art är enahanda hos båda dessa 

 specimina, är dock dess plats och omfång något olika. 



Hos en normalt bildad aborre finnas 41 vertebrer, deraf 20 

 tillhöra stjerten, hvilken intager i det närmaste ryggpelarens 

 halfva längd. På ett aborrskelett af 325 m.m. längd var rygg- 

 raden 250 m.m. lång och h varje kota 5 a 6,5 m.m. — de 

 främsta och bakersta dock något kortare. A den ena af de 

 från Dr Cnattingitjs erhållna ryggraderna visar sig deformiteten 



