74 EDLUND, THEORETISK DEDUKTION AF NÅGRA ELEKTR. FENOMENER. 



mellan båda beläggningarne, så börjar ethern att begifva sig 

 från det förtätade stället till det förtunnade, och snart inträffar 

 det tidsmoment, då ethermassan har samma täthet på båda be- 

 läggningarna. Men nu hafva ethermolekulerna till följe af sin 

 tröghet förvärfvat en viss lefvande kraft, af hvilken de drifvas 

 framåt, så att en förtätning snart uppstår på den beläggning, 

 hvarest förut en förtunning ägde rum, och tvärtom. Molekulerna 

 bringas först i hvilavaf de motverkande tensionskrafterna, hvar- 

 efter de tvingas till en återgående rörelse. På detta sätt oscil- 

 lerar ethermassan med ständigt aftagande hastighet, till dess 

 den slutligen kommer i hvila. Den oscillatoriska urladdningen 

 blir således ett fenomen, som är likartad med det som under 

 liknande förhållanden uppstår i en gasmassa hvilken som helst. 



Om man skulle genom en mathematisk beräkning vilja be- 

 stämma lagarne för dessa oscillationer, så måste man göra an- 

 taganden, hvilka äro svåra om icke omöjliga att realisera vid de 

 praktiska försök, med hvilkas resultater beräkningsresultaterna 

 skulle jemföras. Vi åtnöja oss derföre med att utan alla be- 

 räkningar i några allmänna drag jemföra den nu framställda 

 theorien med erfarenheten. 



Vi hafva i en föregående uppsats sökt visa, att hastigheten 

 hos de elektriska ethermolekulerna under urladdningen låter be- 

 räkna sig enligt formeln: 



h = -^!—- 



Orsaken ti]] ifrågavarande olikhet vid strömmens öppnande och slutande 

 kan icke härleda sig från extraströmmarne, emedan man erhåller gnistor vid 

 öppnandet, äfven då ledningen har en sådan längd och form, att extraströmmen 

 blir så svag, att den icke ens kan uppmätas och följaktligen måste äga en 

 högst ringa elektromotorisk kraft. Gnistan kan visserligen förstärkas af 

 extraströmmen, om man med afsigt ställer så till, att denna blir mycket stark, 

 t. ex. genom att insätta spiraler i ledningen och i dessa inlägga mjukt jern; 

 men gnistan förorsakas icke ursprungligen af densamma. Enligt vår åsigt 

 är orsaken till gnistans bildning vid strömmens öppnande ingen annan än 

 den, att det elektriska fiuidet vid detta tidsmoment innehar en viss lefvande 

 kraft, som drifver det genom afbrottsstället. Fluidets massa är visserligen 

 till sin qvantitet högst obetydlig, men dess hastighet är deremat utomordent- 

 ligt stor, och lefvande kraften är produkten af den förra med qvadraten 

 af den sednare. Om det elektriska lluidet saknade vis inertipe, skulle det 

 icke kunna hafva någon lefvande kraft, då det vore i rörelse, och det ifråga- 

 varande fenomenet skulle då på detta sätt icke kunna förklaras. 



