ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 73, N:0 8. 77 



Vi länka oss, att en accelererande kraft, sådan som tyngd- 

 kraften, oupphörligt påskyndar en kropps rörelse. Om accele- 

 rationen kallas g och kroppens massa m, så är det mekaniska 

 arbete, som kraften användt på kroppens rörelse, under det 

 denna går vägstycket l, lika med gml. Storleken af detta ar- 

 bete, är oberoende af kroppens hastighet eller, hvilket är det- 

 samma, af den tid, som kroppen behöfver för att passera väg- 

 stycket l; den bestämmes endast af rörelsekraften mg och väg- 

 stycket /. Om kraften verkar i motsatt riktning mot den hastighet, 

 som kroppen redan äger, så att denna hastighet genom kraftens 

 inverkan förminskas, så förstöres ett mekaniskt arbete, som 

 likaledes uttryckes med gml. Detta äger omedelbar tillämpning 

 på den framställda frågan. 



Den elektromotoriska kraftens storlek bestämmes af den 

 acceleration, som hon förmår att gifva åt massans enhet på tidens 

 enhet l ). Emedan kraften är lika i hvarje punkt på kontakt- 



ifrågavarande beviset grundar sig ingalunda på några theoretiska antaganden 

 rörande elektricitetens och de elektromotoriska krafternas natur, utan hvilar 

 helt och hållet på de i texten anförda tvänne, genom säkra och tillförlitliga 

 observationer bevisade, fakta. Den slutsats, som från dessa på logiskt sätt 

 blifvit härledd, är derföre fullt tillförlitlig. Herr Wullnee har icke heller 

 försökt att bevisa, att den framställda slutsatsen blifvit oviktigt härledd. Men 

 den öfverensstämmer icke med hans åsigt om de elektromotoriska krafternas 

 uatur, och af detta skäl anser han den vara oriktig. Om en uppstäld theo- 

 retisk åsigt icke öfverensstämmer med den logiska följden af bevisade fakta, 

 .'.ynes väl detta snarare tyda på, att dst är den theoretiska åsigten som är 

 oriktig. - 

 M I den deduktion af Ohmska lagen, som jag i ett föregående arbete (Öfversigt 

 ' af Vet.-Ak:s Förh. för år 1872 Sept.) framställt, har jag gjort mig skyldig 

 till ett förbiseende, som försvårar uppfattningen och i ett fall leder till ett 

 något felaktigt resultat. Det må derföre här rättas. 



Den kontaktelektromotoriska kraften verkar lika starkt i hvarje punkt 

 af den elektromotoriska kontaktsytan. Kraftens absoluta storlek växer derföre 

 proportionelt med denna yta. Dessutom är det tydligt, att kraften icke en- 

 dast verkar på de ethermolekuler, som ligga på sjelfva kontaktsytan, utan 

 sträcker sig äfven till dem, som befinna sig på ett litet, om än mycket ringa, 

 afstånd från samma yta. Vi beteckna nu med E den acceleration, som elek- 

 tromotoriska kraften på hvarje ytenhet, förmår att gifva åt massans enhet på 

 tidens enhet. Tänka vi oss nu en ström så stark, att genom hvarje enhet af 

 kontaktsytau på tidens enhet går massans enhet, så har hvarje sådan mass- 

 enhet fått accelerationen E. Om kontaktsytans storlek är n, så blir således 

 hela elektromotoriska kraften nE. Nu föreställa vi oss att genom kontakts- 



