ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 73, N:0 9. 37 



Linneanam haft sådan, om äfven exemplar af denna till det 

 yttre kunna vara så lika Eophyton? explanatum, att de svårligen 

 kunna skiljas. Ty att härutaf sluta, att äfven Eophyton Linne- 

 anum måste haft sådan struktur, torde vara mindre riktigt, då 

 analogt dermed man likaväl skulle kunna säga, att, som de 

 heskrifna spåren på stranden stundom äro fullkomligt lika blad 

 af t. ex. Phragmites, stammen af Typha, så måste dessa spår 

 hafva inre struktur? Att Eophyton till sitt yttre utseende mycket 

 liknar ett växtaftryck, är väl obestridligt, men derföre är inga- 

 lunda bevisadt, att den år ett sådant. 



För att nu återgå till de beskrifna spåren, så har jag iakt- 

 tagit denna bildning på ända till 4 fots djupt vatten, och då 

 förorsakad af sådana växtindivider, hvilkas specifika vigt varit 

 något större än vattnets, så att dé derföre hålla sig vid bottnen, 

 men ej så tunga, att de ej lätt framdrifvas. I sin afhandling 

 »Några geologiska iakttagelser gjorda underben resa i mellersta 

 Bohuslän sommaren 1870» omnämner Docenten A. V. LJUNG- 

 man, huru Zostera, som betäcker »nästan all den lösa hafs- 

 bottnen från en till sju meters djup», sedan den blifvit lösryckt, 

 sammanföres af strömmar till djupare och mera skyddade ställen. 

 Förmodligen kan derföre bildningen uppkomma äfven på större 

 djup, ehuru naturligtvis mest vid stranden, beroende deraf, att 

 här äfven de exemplar, som annars, lösryckta, flyta vid vatt- 

 nets yta, kunna repa bottnen, till följd af vattnets grundhet, och 

 emedan strömningar i det grunda vattnet till följd af vind, ebb 

 och flod etc. oftare torde förekomma. Vi hafva här ett stöd 

 för hvad som ofvan yttrats, nämligen att i vattnet nedsänkta 

 växtdelar ej utöfva något väsentligt tryck på bottnen, ty vi se, 

 att de af den ringaste strömning i vattnet kunna föras bort. 



Då de annars flytande växterna framdrifvas och ej' helt och 

 hållet, utan blott med en och annan gren eller flik, nå bottnen, sä 

 bildas naturligtvis ej några fortlöpande fåror, utan en mängd 

 smärre, såsom den efter naturen tecknade fig. 8 visar. Denna 

 bildning öfverensstämmer säkerligen fullkomligt med några af 

 Dawsons Rabdichnites och kan således i de formationer, der 



