40 NATHORST, OM NÅGRA FÖRMODA])E VÄXTFOSSILIER. 



detaljer öfverensstämma med den ofvan beskrifna bildningen,, 

 utan äfven, att nästan alla de former, under hvilka Eophyton 

 uppträder, igenfinnas i samma bildning, så anser jag mig häri- 

 genom vara berättigad att uttala den åsigten, att Eophyton 

 Linneanum Torell ingalunda är något våxtaf tryck, utan blott 

 spår af i vattnet framdrifvande växter, som vid detta fram- 

 drifvande förorsakat fåror i bottnen, samt några former der- 

 jemte spår af något slags djur. Detta senare bildningssätt 

 torde nämligen tillkomma de å Linnarsso^ts Tab. VIII afbil- 

 dade formerna. Ursprungligen trodde jag, att denna form var 

 blott tillfällig, och derföre af samma ursprung som den breda 

 formen, men en granskning denna höst af flera exemplar, förva- 

 rade å Geologiska Byråns museum, har hos mig stadfästat den 

 öfvertygelsen, att de hafva ett annat, ehuru liknande, ursprung. 

 Att de äro spår är obestridligt, ty just hos dessa former har 

 man bästa tillfället att iakttaga den märkliga »af slitningen» då 

 tvenne exemplar korsa hvarandra, äfvensom oregelbundenheten 

 i höjd, böjningar etc. Hvad som isynnerhet talar for, att de 

 hafva något slags djur att tacka för sitt ursprung, är den om- 

 ständigheten, att bredden är här ej ék obegränsad som hos den 

 andra formen, utan jemförelsevis konstant. Ehuru jag visser- 

 ligen iakttagit lika djupa spår, då en mängd hafsväxter varit 

 sammanhopade, torde dock de anförda förhållandena tala för,, 

 att de tillhöra spår utaf djur. Några af dem kunna möjligen 

 tillhöra spår utaf stenar, på hvilka hafsväxter varit fastade, och 

 i detta hänseende är det af intresse, att Linnarsson (Eophyton- 

 sandsten i Vestergötland . etc.) omnämner, att sandstenen »någon 

 gång innehåller en och annan mindre qvartsboll». Dock är det 

 måhända på denna form, som Dawsons ofvan omnämnda förkla- 

 ring hufvudsakligen bör tillämpas, eller dessa spår måste anses 

 antingen uppkomna af simmande crustaceer, som med utskott 

 eller fötter repat bottnen, eller äro de spår af Lingulae, hvilket 

 väl öfverensstämmer med Linnarssons fynd af dessa djur i 

 Eophytonsandstenen. En annan förklaring torde äfven böra 

 framhållas, nämligen att de kunna vara spår af sandmaskar, då 



