ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1873, N:0 9. 49 



hviikas tjocklek stod i omvändt förhållande till afståndet från 

 hufvudfåran, så att de finaste »grenarne» voro längst från den- 

 samma. De visade en öfverraskande regelbundenhet, till formen 

 nästan erinrande om dendriter, ty grenarne af sista ordningen 

 voro otroligt fina. Hafvudfårans bredd varierade från 0,5 tum 

 till 4 tum, stundom mera, och förgreningen kunde sträcka sig 

 flera fot, hvarvid det är att märka, att grenarnes tjocklek var 

 i den skönaste öfverensstämmelse med bildningens längd. Vid 

 somliga tillfällen förekom blott ett sådant förgreningssystem, ut- 

 gående från håligheten; der denna var större kunde deremot flera 

 sådana utstråla från densamma, såsom visas å den något sche- 

 matiska fig. 15. Stundom bildade sig vid kanten af håligheterna 

 blott halfkraterformiga urskärningar. Vid ett tillfälle iakttogs, 

 huru från en hufvudfåra förgreningen å ena sidan var som 

 vanligt, men deremot å den andra ersattes af skålformiga ur- 

 skärningar (fig. 16). Hvad de kring stenarne varande hålig- 

 heterna beträffar, så erhöllo dessa nu ökadt tillflöde af vatten, 

 hvilket återigen förorsakade, att de å motsatta sidan flödade 

 öfver, hvilket gaf upphof åt en icke förgrenad fåra (åtminstone 

 voro de, som jag iakttog, enkla). Föröfrigt var ej stenarnes 

 närvaro nödvändig för bildningens uppkomst, utan hvilken för- 

 djupning som helst gaf upphof deråt, så att då jag t. ex., efter 

 att en gång hafva gått öfver lokalen, vände tillbaka, hade dylika 

 bildningar uppstått från fördjupningarne, förorsakade af mina 

 spår. Emellertid hade man - här ett stort antal hvarandra sins- 

 emellan och växter ytterst liknande spår, alla bestående af 

 »stam» eller »bål» = håligheten, derifrån utgående »grenar» och 

 »bigrenar» eller »blad» = vattenfårorna, samt slutligen »rot» = den 

 från håligheten ledande afloppsrännan. Och dertill voro de alla 

 vända åt samma håll, nämligen med »roten» mot hafvet och 

 grenarne mot land. 



Om man nu anträffat en sådan regelbunden bildning i för- 

 stenadt tillstånd och dertill i så stort antal och under liknande 

 förhållande som härstädes, så hade svårligen något tvifvel om 

 att denna bildning var ett växtaftryek kunnat uppstå. Det är af 



Öfcers. af K. Vet. Ahad. Förh. 30 Arg. Nio 9. 4 



