ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 8 73,_N:0 10. I 1 



23. Apeibopsis Nordenskiöldi m. 



24. Acer angustilobum Hr. 



25. Celastrus firmus Hr. 



26. Crataegus antiqua Hr. 



27. Leguminosites longipes m. 



9 af dessa arter, således ], förekomma äfven vid Atane- 

 kerdluk, under det att antalet gemensamma arter med detta 

 ställe på de öfriga lokalerna belöper sig till hälften, ja till 

 och med f. Floran vid Puilasok afviker derföre mera från 

 floran vid Atanekerdluk än hvad som med någon af de öfriga 

 fyndorternas floror är fallet. Skilnaden framträder så mycket 

 skarpare, som de annars så allmänna Sequoiorna helt och hållet 

 saknas, äfvensom derigenom, att Taxodium är mycket sällsynt 

 och uppträder under en egendomlig, något tvifvelaktig form. 

 Dertill uppträda 9 nya arter, af hvilka de båda Myricaarterna, 

 det bambuslika gräset (Poacites Nielseni) och den storbladiga 

 Apeibopsis Nordenskiöldi äro af särskildt intresse. Den åter- 

 stående tredjedelen arter är ny för Grönland, men förut bekant 

 från andra länder. Sphenopteris Blomstrandi är en Spetsbergs- 

 art, som vi äfven omtalat frän Ifsorisok. ; Daphne persooniseformis 

 förekommer vid Rixhöft och vid kolaflagringarne vid Bonn, An- 

 dromeda narbonensis vid , Rixhöft, Armissan och Sotzka; Po- 

 pulus mutabilis, Salix longa, S. tenera och Acerates veterana i 

 öfre molassen (Oeningen), och de äro till och med hufvudsak- 

 ligast förekommande inom denna afdelning i Schweiz och be- 

 tecknande för densamma. Dessa arter gifva derföre åt Puilasok- 

 floran en öfvermiocen prägel. Dock bör härvid ihågkommas, 

 att tvänne af dem, nämligen Acerates veterana och Populus 

 mutabilis, äfven förekomma i den undre miocenaflagringen vid 

 Rixhöft. Likvisst äro de båda pilarterna betecknande för miocen- 

 formationens öfre del och Salix longa är just en af Puilasok- 

 florans allmännaste arter. De visa j ernte flertalet öfriga arter, 

 att vid Puilasoklagrens bildning hade dessa trakters flora er- 

 hållit ett annat utseende än det, som vid den undre miocena 

 aflagringens bildning var rådande. 



