ÖFVERSIGT- AF K. VETKNSK.-AKAl). FÖRHANDLINGAR 18 75, N:Q 9. 21 



4 fot ej uppgår till mer än 70 % med den förut funna lagen, 

 att absoluta fuktigheten dersammastädes börjar att aftaga eile)- 

 passerar ett maximum (om sommaren det 2:dra maximet under 

 dygnet) ungefär vid den tidpunkt, då daggen börjar framträda 

 på marken eller någon . tid sedan det med jordytan i kontakt 

 varande luftlagret uppnått mättningspunkten, så inse vi huru 

 absoluta fuktigheten sommartiden kan börja att aftaga, då rela- 

 tiva fuktigheten ej hunnit uppgå till mer än 70 %. Jemföra vi 

 t. ex. för år 18*71 de värden på absoluta och relativa fuktig- 

 heten, som finnas meddelade i Bulletin météorologique mensuel 

 de 1'Observatoire de 1'Université d'Upsal Vol. I — IV pagg. 73, 

 så erhållas följande tal, hvilka angifva den relativa fuktigheten 

 hos registrerings-instrumenten, när absoluta fuktigheten nått sitt 

 eftermiddagsmaximum. 



Tabell X. Relativa fuktigheten, när ab sol. fukt. börjar att aftaga. 





Vår. 



Sommar. 



Höst. 



1869 



71,o(?) 



75,8 



81,2 



1870 



72,6 



75,i 



78,o 



1871 



72,o 



68,6 



80,3 



1872 



? 



74,6 



? 



Dessa tal, sammanställda med hvad nyss blifvit nämndt, 

 gifva ett ytterligare stöd för vårt antagande, att den absoluta 

 fuktighetens förminskning i de högre luftlagren är en följd, om 

 ock sekundär, af daggutfällningen på marken. 



Med denna fråga sammanhänger en annan af stor bety- 

 delse. Det är bekant, hurusom på kontinentala stationer under 

 sommarmånaderna uppträder ett sekundärt minimum i absoluta 

 fuktighetens kurva klockan omkring 2 e. m. och i sammanhang 

 dermed ett andra maximum om qvällen. KÅmtz, som först satt 

 förklaringen af detta minimum i samband med den uppstigande 

 luftströmmen, kommer vidare till det resultat, att fuktighets- 

 minskningen efter qvällsmaximet är en följd af daggutfällningen. 



