27 



Ofyersigt af K.ongl. Vetenskaps- Akademiens Förhandlingar, 1875. N:o 1. 



Stockholm. 



Om utvittringar af alunsalter och deras inflytande 

 på vegetationen, 



af C. E. Bergstrand. 



[Meddeladt den 13 Januari 1875.] 



Förekomsten af alunutvittringar, isynnerhet s. k. fjäderalun 

 eller keramohalit (svafvelsyrad lerjord), torde inom vårt land ej 

 vara någon sällsynthet, ehuruväl man hittills fästat mindre upp- 

 märksamhet vid denna företeelse och betydelsen deraf för en 

 mängd jordarters bördighetsförhållanden. Det uppgifves vanligen 

 i de mineralogiska läroböckerna, att t. ex. fjäderalun förekom- 

 mer på ställen, der ångor af svafvelsyrlighet råka i beröring 

 med fältspatshaltiga bergarter, såsom vid vulkanernas krater- 

 öppningar, äfvensom i sådana lerskiffrar, hvilka innehålla svaf- 

 velkis, t. ex. i åtskilliga brunkols- och stenkolslager, samt i 

 alunskifferbrott o. s. v. Enligt dessa anvisningar synes det, som 

 om man hos oss hade att söka dessa alunsalter endast på de 

 ställen, der den siluriska och Lias-formationens skifferarter före- 

 komma. Emellertid visar det sig, att utvittringar af svafvel- 

 syrade salter och framförallt svafvelsyrad lerjord, vanligen till- 

 sammans med svafvelsyrad jernoxid, svafvelsyrad talk och andra 

 sulfater, uppträda ej så sällan på nyodlingar och mera lågt be- 

 lägna trakter, hvilka fordom utgjort vikar af sjöar eller haf, 

 men under tidernas längd blifvit uppgrundade och torrlagda. 

 Sålunda hafva vi för flera år tillbaka erhållit prof å fjäderalun 

 från egendomen Ekholmen i Upsala län, der detta salt utvitt- 

 rade pä öfversta jordytan å en torrlagd trakt, som förut bildat 



