36 BERGSTRAND, OM UTVITTRINGAR AF ALUNSALTER. 



vissa bestämda växtarter verkligen kunna trifvas och normalt 

 utbildas. 



Genom ofvanstående framställning hafva vi endast velat 

 lemna en antydan derom, att sådana trädarter, buskväxter och 

 örter, hvilkas näringssafter och frukter i allmänhet karakteriseras 

 af en bestämd halt af vissa organiska syror, såsom vinsyra, 

 citronsyra, äpplesyra, oxalsyra, garfsyror, lafsyror o. s. v., synas 

 bland sina askbeståndsdelar innehålla en jemförelsevis större 

 halt af svafvelsyra, än som plägar förekomma uti andra växters 

 aska. Derjemte har man anledning att hos dessa växter, som 

 lemna en svafvelsyrerik aska, finna en viss halt af lerjord,' 

 isynnerhet om växterna vegeterat i en jordart, der alunsalter 

 eller andra sulfater förekomma eller kunna bildas i någon större 

 mängd. De af landtmannen odlade sädesarterna och foderväx- 

 terna, hvilka ej innehålla några egendomliga växtsyror, visa sig 

 deremot ytterst känsliga för ett i jorden befintligt öfverskott 

 af lösliga salter, isynnerhet alunföreningar och vitrioler. I dessa 

 växters aska träffar man derföre ej heller några lerjordssalter. 



Genom att fästa uppmärksamheten å dessa och andra i 

 sammanhang härmed varande omständigheter, torde man finna 

 en förklaring, hvarföre skördarna mången gång felslå å jordarter, 

 som för öfrigt synas vara bördiga och innehålla ett tillräckligt 

 förråd på växtnäringsämnen. Inom agrikulturkemien och växt- 

 fysiologien torde derföre blifva nödvändigt att egna en större 

 uppmärksamhet, än hvad hittills i allmänhet skett, åt under- 

 sökningen af de kultiverade jordarterna med hänseende till deras 

 halt af lättlösliga salter, bland hvilka några stundom befinnas 

 vara verkliga gifter för ett stort antal kulturväxter, men der- 

 emot utan olägenhet kunna upptagas och assimileras af andra 

 växtarter. Först genom en noggrann kännedom om dessa salters 

 beskaffenhet och deras förhållande i jorden och till de dera 

 odlade växterna, kan det blifva möjligt att angifva något lämp- 

 ligt och verksamt botemedel mot den skada, som dessa salter 

 eljest kunna åstadkomma. Häri ligger naturligtvis det rent 



