70 HELLAND, OM BELIGGENHEDEN AF MORÄNER OG TERASSEK. 



o» Sand og saaledes fortssette til Raade Kirke. Höiden af den 

 bagenfor liggende Vandsjö angives til 70 Fod. Dernsest oratales 

 Thune-Raet föran flere Vandbeholdere i Thune; der beskrives 

 hvorledes Rået sydlig ved Glarng vender et steilt Affald mod en 

 paa dette Sted indgaaende Vig af Glommen, og hvorledes Rået 

 tydeligen har en Inflexion af den som en Indsö her udvidede Flod. 

 Toppen af Banken ved Glaeng angives til 180 Fod över Havet, 

 saa.edes at selve Banken her kan antages at vaere-lOO Fod 

 msegtig. Derefter omtales, hvorledes Rokke-Raet tangerer Syd- 

 enden af Rokkevand og et Par andre smaa Bassin, der tildels 

 kun er fyldte med Myr. Den sidste af disse Masser, der er 

 tillagt Bensevnelsen Ra, er Hveen-Raet, hvilket fra NV stöder 

 til den sydlige Ende af Femsjöen. Sluttelig omtaler Keilhau 

 Banken ved 0rsjöen som en ganske analog Dannelse, men som 

 ligger udenfor den af Raerne fulgte Linie, nemlig lidt sydostligere. 

 Efter at have beskrevet Raerne fortsgetter Keilhau saaledes: 

 »Hvad som nu allerförst er iöinefaldende ved denne lange 

 Folge eller Reekke af Banker er dens omtrentlige Parallelismes 

 med den almindelige Kystlinie. Dernaest er det mserkeligt, at 

 dens Nordvestendé er saa meget lavere end dens sydöstlige Del. 

 Men fremfor alt frappant er det Forhold, som de enkelte Banker 

 neesten uden Undtagelse sees at staa i til indenfor og altid paa 

 Nordost, det er paa den fra Kystlinien vendte Side, liggende 

 Bassins. Dette Forhold raaa forekomme saa meget besynderligere, 

 naar man laegger Marke til den Omstcendighed, at Landfordyb- 

 ningerne, hvortil den ene eller anden af Bankerne staae i Rela- 

 tion, dog for det meste, ifölge deres indskrsenkede Udstraskning, 

 kun paa et kort Stykke af disses hele Leengde, stöde ind til 

 samme, saa at den Delagtighed i Massernes Dannelse, som man 

 maatte vgere tilböielig til at tilskrive disse Fordybninger, derved 

 igjen maatte forekomme mindre, og for de fra Fordybningerne 

 bortvendte Ender af de tangerende Volde egentlig slet ingen. 

 Masserne ved Isesöen, Tvedter-Vandet og Femsöen samt vel og 

 den ved 0rsöen, hvilke paa en saa mserkvEerdig overensstem- 

 inende Maade danne de fra Nordvest tilstödende Beröringslinier 



