25 



Öfversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1875. N:o 2. 

 Stockholm. i 



Undersökning af magnetkisens sammansättning. 

 Af G. Lindström. 



[Meddeladt den 10 Februari 1875.] 



■Magnetkisen förblandades med svafvelkis, tills Wallerius 1 ) 

 1747 visade, att den borde betraktas såsom ett sjelfständigt 

 mineralspecies, hvilket han benämner vattenkis, sulphur ferro mi- 

 neralisatum , minera fusca vel hepatica ock pyrites aqvosus. 

 Att Wallerius med namnet vattenkis ej kunnat mena markasit, 

 tyskarnes wasserkies , är tydligt, då detta mineral knappast 

 förekommer i våra grufvor. Likaledes anför Cronstedt 2 ) 

 magnetkisen under namn af lefverfärgad kis, pyrites colore ru- 

 bescente, vattenkis och lefverslag och angifver för den trenne 

 svenska fyndorter, nya Kopparberget, Stollberget och vestra 

 Silfberget. Han säger, att denna kis håller för mycket jern för 

 att med fördel kunna användas till svafvelberedning. De flesta 

 af de sednare mineralogerna förvexlade ånyo magnetkis med 

 svafvelkis, eller ansågo den förra endast såsom en varietet af 

 den sednare, skild från denna blott genom sina fysikaliska 

 egenskaper, tills Hatchett 3 ) 1804 analyserade en magnetkis 

 från Wales. Han kom till det resultat, att magnetkisen vore 

 lika sammansatt som det artificiella svafveljernet 4 ), hvilket 



1 ) Wallerii Mineralogia, p. 212. 



2 ) Försök till mineralogie eller mineralrikets uppställning. Stockholm 1758. 

 p. 138. 



3 ) Phil. Trans. 1804, p. 315. 



4 ) Den af Hatchett undersökta magnetkisen innehöll ovanligt litet svafvel. 

 Beräknas svallet ur hans analyser och förlusten antages som jern (jern- 

 bestämningen är alldeles oduglig), blir eqvivalentförhållandet mellan jernet 

 och svallet lika med 1:0,9205. Svallet räcker således ej ens till att bilda 

 monosulfuret. Tillförlitligheten af den mer än sjuttio år gamla analysen 

 kan man dock med skäl betvifla. 



