40 LINDSTRÖM, UNDERSÖKNING AF MAGNETKISENS SAMMANSÄTTNING. 



41 1 : 1,1331 



42 1 : 1,0854 



och i de nickelhaltiga 



R : S. 



12 1 : 1,0645 



14 1 : 1,1909 



22 1 : 1,1393 



29 1 : 1,1048 



30 1 : 1,1743 



31 1 : 1,1830 



32 1 : 1,1913 



36 1 : 1,1403 



Variationerna äro, som det synes, högst betydliga. Betrakta 

 vi först de nickelfria magnetkiserna, finna vi, att den som inne- 

 håller mesta svaflet (anal. 35 J närmast motsvarar Fe 6 S 7 , 

 medan den svafvelfattigaste (anal. 42) bäst representeras genom 

 formeln Fe 12 S 13 . Hos de nickelhaltiga äro variationerna ännu 

 större. Analyserna kunna följaktligen ej lemna några bevis för 

 den ena eller andra formelns företräde. Skulle man äfven 

 här vilja efterse, hvilken formel med minsta fel kunde antagas 

 som gemensam, finner man, att medelförhållandet hos de nickel- 

 fria är 1:1,132 7 och hos de nickelhaltiga 1:1, i48 6. Det förra 

 talet ligger emellan Fe 7 S 8 och Fe 8 S 9 men närmar sig något 

 mera den sistnämnda; det sednare motsvarar temligen bra formeln 

 Fe 7 S 8 . Det må vara härmed huru som helst, men hvilken upp- 

 fattning man än må hysa om magnetkisens sammansättning, 

 anser jag det i alla händelser vara föga välbetänkt att gifva 

 de nickelhaltiga någon afvikande formel, och detta desto mindre 

 som man ej kan veta, om nickeln och jernet äro på lika sätt 

 förenade med svaflet. 



Magnetkisen kan äfven uppfattas på ett helt annat sätt. 

 Man kan nämligen, med tillämpning af Professor Nordenskiölds 

 teori om additionela beståndsdelars förekommande hos mineralier, 

 betrakta den såsom en förening af enkelt jernsulfuret med vex- 

 lande qvantiteter svafvel. Det förra är då den formgifvande 



