ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 2. 81 



omedelbar fortsättning af kroppens bakre del 1 ), är på sin yta 

 transverselt veckad och strimmig. Den är besatt med temligen 

 långa, mot kroppen riktade, ofärgade hår. Slidan är här så 

 tjock, att de båda genom dess inre till svansens spets utlöpande 

 trachéerna blott med svårighet synes igenom. 



Ofvergången från denna till närmaste afdelning sker så 

 småningom. Håren på ytan blifva allt kortare och fastare. 

 De synas mörka, först blott i spetsen, men sedan helt och hållet. 

 På andra afdelningen hafva de öfvergått till små trubbiga och 

 styfva taggar. Slidan är der tunn och genomskinlig. I st. f. 

 första afdelningens tvärveck ser man på den andra långsgående 

 kölar, hvarpå taggarna sitta i rader, en rad på hvarje köl. 



På gränsen mellan första, och andra afdelningen finner man 

 alltid några egendomligt bildade kroppar fastade. En del af 

 dessa äro nästan päronformiga (fig. 9), andra ovala (fig. 10) 

 eller rundade och då ofta med en mörk fläck i sin midt. Vid 

 större förstoring visar sig denna fläck vara två mot hvarandra 

 kloformigt stälda taggar (fig. 10 a). I sin spets hafva båda 

 slagen af dessa kroppar tvänne mot dem ledade, mot spetsen 

 afsmalnande, och liksom sjelfva kropparne ofärgade trådar. Hos 

 det först nämnda slaget äro dessa trådar ungefär vid midten 

 tudelade; hos det senare efter hela sin längd enkla. Vid krop- 

 parnas bas sitta en mängd ofärgade taggar, hvilka hos de päron- 

 formiga äro längre, smalare och mot spetsen vanligen mera böjda 

 än hos de runda eller ovala. Längden på kropparna är omkring 

 0,02 7 mill. och på de båda mot dem ledade trådarna 0,17 7 

 milj. 



Vid slutet af andedrägtstrådens andra afdelning försvinna 

 de långsgående kölarna med sina taggar. Man ser der en tvär 

 sammandragning, och sjelfva slidan blir på den här börjande 

 tredje afdelningen eller, som RÉAUMUR kallar den, respirations- 

 tuben 2 ) åter tvärstrimmig och ytterligare förtunnad. Det oaktadt 



') »Le premier et plus gros tuyau semble étre un prolongement des parties 

 charnues, qui förment les anneaux du corps» R. mém. etc. sid. 457. 



2 ) »Le tuyau de la respiration» mém. etc. sid. 447. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 32. N:o 2. 6 



