ÖFVEK.SIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 2. 113 



Om man tager en allmän öfverblick öfver ytförhållandena 

 i dessa trakter, så finner man snart, att Örebro län består af 

 tre väsentligen olika delar: ett slättland i midten samt en bergi- 

 gare trakt i söder och en i nordvest. Denna sistnämda begränsas 

 mot slättlandet af en mot sydost brant stupande, snedt öfver länet 

 från Skagern i sydvest till Mogsjöarne i nordost strykande, om- 

 kring 200 fot hög, bergsträcka, som på slättbygden mest är 

 känd under namnet »Kils- eller Lekebergen». Dessa berg fortgå 

 utefter »Nora»-bladets östra gräns, skärande densamma i en 

 mycket spetsig vinkel. Då man stigit upp på denna höjdsträck- 

 ning och inkommit i höglandet, finner man detta bestå af mer 

 och mindre rundade eller långdragna kullar om 200 till 400 

 fots höjd, hvilka mellan sig lemna utrymme för många, stora 

 och vackra dalar samt för en otalig mängd små 'sjöar och 

 vattendrag. 



Derjemte stiger sjelfva grundytan, från hvilken dessa höjder 

 uppskjuta, småningom mot nordvest, så att, då Norasjön icke 

 uppnår 300 fot, ligga Grekens och Lundsfjärdens vattenyta nära 

 600 fot öfver hafvet. Traktens högsta berg ligga också i det 

 område, som nästan kringslutes af sjöarne Vasselsjön, Grepsjön, 

 Greken, Malen och Lundsfjärden. De stiga till nära 1000 fot 

 öfver hafvet. 



Bland höjderna utmärka sig de, som utgöras, af granit, ge- 

 nom tvära, branta stupningar, kala berghällar utan jordbetäck- 

 ning samt en i stort sedt mycket ojemn yta. Hos de berg, som 

 bestå af skiktade bergarter, förekomma visserligen också tvära 

 stupningar, men vanligen äro de mera jemnt rundade samt oftast 

 täckta af »lösa jordarter». 



De högsta höjderna bildas här alltid af skiktade bergarter. 

 Graniten intager städse en lägre nivå än tillgränsande gneiser 

 och euriter. Hälleflintan och 1 kalkstenen stiga deremot icke 

 synnerligen högt. 



Såsom jag längre fram skall söka visa, beror denna yt- 

 bildning på den pressning, som uppstod, då de olika granit- 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. 32. N:o 2. 8 



