ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 7 5, N:0 2. 115 



yngre granitbildningar förändrades ytformerna ytterligare, och 

 blefvo sådana, som de ännu te sig för våra ögon, endast för- 

 ändrade i mindre mån genom denudation, hvilken synes harva 

 verkat temligen starkt på euriterna, men mindre på graniter och 

 gneiser, samt genom de öfvertäckningar af »lösa jordarter», som 

 i följd af denudationen bildades. 



Vi skola taga dessa, här framstälda, påståenden i något 

 närmare skärskådande. Om vi dä först se på trakten i syd- 

 östra kartområdet, sä finna vi denna upptagen dels af det om- 

 nämda stora granitmassivet, dels af röda och gråa gneiser, på 

 alla sidor — utom den södra — omgifvande massivet. Grå 

 gneis upptager trakten N. om massivet, röd gneis V. och S.V. 

 derom. Utefter östra kartkanten, i Kilsbergens sidosluttning, 

 utbytes den gråa gneisen mot euriten ä bladet »Linde». Mot 

 söder fortsätter den röda gneisen in på bladet »Latorp» ända 

 fram till förutnämda, der uppträdande, Orebrogranit. Mot N. 

 och N.V. aflösas båda gneisarterna af euritarter. Om man 

 försöker följa dessa förhållanden i detalj, erhåller man särdeles 

 egendomliga och vackra resultat. 



Den röda gneisen mellan de båda granitmassiven visar en 

 temligen regelbunden strykning i O. — V., hvilken längre norrut 

 förändras till N.O. — S.V., invid det nordöstra af dessa båda 

 massiv till och med N. — S. Stupningen går i allmänhet åt N. 

 eller N.V. i 'södra delen, men får i den norra riktningen åt 

 S. och S.O. Trakten är hög, temligen jemn, stigande mot S. 

 och S.O. Vid den röda gneisens nordvestra gräns framkomma 

 några hällar af grå, finkornig, men tydlig, gneis; derefter kommer 

 röd eurit, grå eurit samt i dalen hälleflinta och kalksten. Det 

 hela framställer väl så tydligt och vackert, som man kan önska 

 sig, att de båda granitmassiven gemensamt lyft och undanträngt 

 bergarterna, hvarvid de öfverst liggande blifvit delvis förstörda, 

 så att de förut underliggande nu bilda öfversta höjden och 

 dess yta. 



Men ännu märkligare är det gneisparti, som ligger N. om 

 det till »Nora»-bladet hörande granitmassivet. Försöker man 



