ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1875, N:0 2. 117 



förelse med andra granitmassiv, att den beror på den ojemna 

 yta, graniten under sin bildning erhåller. 



Granitmassivet i sydvestra karthörnet eller Svartelfsmassivet 

 har också väsentligt bidragit till omdanande af traktens yt- 

 förhåilanden, dock mest med hjelp "af de andra massiven. Af 

 ytbildningen synes det sannolikt, att trakten här före Svartelfs- 

 massivets framträdande var temligen jemnt sluttande mot den 

 dal, i hvilken hälleflintan-kalken bildades, och hvilken vi må 

 kalla »Kilsbergens paralleldal». Denna dal blef nu skarpare 

 hoptryckt och blef derjemte böjd genom det dubbla trycket från 

 öster och från söder, motverkadt af trycket från vester. Medel- 

 punkten för denna böjning skulle då blifva ungefär, der hufvud- 

 delen af sjön Vikern nu ligger. Södra delen af denna sjö har 

 alldeles tydligt fått sin form genom, dess uddar och vikar bero 

 af kalkstenens böjningar och veckningar i smått, liksom dess 

 norra strand, såsom jag längre fram skall omnämna, är bildad 

 genom Stribergs-Fogdhyttetraktens böjda euritlager. Genom först- 

 nämda hufvudböjning måste de invid Svartelfsmassivets östra 

 sida liggande bergartslagren tryckas mot norr, hvarjemte de af 

 sjelfva Svartelfsmassivet måste tryckas åt N.O. 



På detta sätt förklaras naturligt framkomsten i dagytan 

 af röd eurit och röd gneis i höjden vid Krokryggen, bildningen 

 af denna höjd, af de s. k. »kullarne» och af den vågformiga 

 höjden mellan Stadra och Skärhyttan. Dalen Vikern — Saxen 

 — Greken — Malen erhöll då sin första tilldaning, men blef seder- 

 mera ytterligare markerad, då granitmassivet vid Greksåsar 

 framkom. Det röda euritbandet, som sträcker sig i en båge 

 från norra ändan af Svartelfsmassivet utefter nyssnämda dal, 

 och som grenar sig och liksom kilar ut i sluttningen mot Kils- 

 bergens paralleldal, blef nu bragt i dagen och erhöll denna egen- 

 domliga, men fullkomligt lagenliga, form. 



På så sätt får man också en lätt funnen naturlig förklarings- 

 grund, hvarför den gråa euriten träffas såväl söder om nämda 

 bågformiga lager af röd eurit, som norr om och inom nyssnämda 

 båge, samt hvarför sjöarne i denna trakt gå i O. — V. såsom 



