ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 5, N:0 2. 125 



fält inom vårt land, så möter en stor svårighet deruti, att så 

 föga är kändt i afseende på malmernas förhållande till om- 

 gifvande bergart. Det är egentligen malmerna, man studerat, 

 stundom äfven »gångarterna», men i afseende på »sidostenen» har 

 man sällan gått längre än att i allmänhet uppgifva, i hvilken 

 bergart malmfältet ligger, och man torde lätt inse, efter livad 

 jag i det föregående antydt, att dessa bergartsbestämningar i 

 allmänhet äro föga användbara. 



På några ställen har jag dock haft tillfälle att personligen 

 anställa mer eller mindre omfattande undersökningar, och det 

 är från dessa, jag nu kan meddela något litet. 



På bladet »Nora» äro gneiserna i det närmaste ofyndiga. 

 Så är icke förhållandet på andra trakter. I Södermanland och 

 Östergötland hafva vi i så väl röd som grå gneis värderika jern- 

 malmsfyndigheter. Dessa bestå der nästan uteslutande af svart- 

 malm, mycket grofkornig med kristallfacetter om en till två 

 qvadratliniers storlek, stundom rik och ren, stundom allt mera 

 utblandad mecl glimmer eller fältspat, sällan med bestämd af- 

 lossningsyta mot gneisen, ofta genomsatt af pegmatit såväl i 

 form af gångar som af lagergångar, men hvilka derjemte äro 

 märkliga på så sätt, att man tydligen ser, huru de utbildats 

 inne i malmen, som de söndersprängt, och af hvilken de, ej sällan 

 inuti de sig utbildande ända till en qvadratdecimaltum stora, 

 fältspatskristallerna, omslutit större och mindre stycken och korn, 

 alla lika till utseendet, som den bredvid gången sittande malmen. 

 Dessa malmer synas vara af två arter: den röda gneisens malmer, 

 hvilka äro temligen rena och kisfria, och hos hvilka man här 

 och der iakttagit blodstensmalm, samt den gråa gneisens malmer, 

 hvilka vanligen på ena sidan begränsas af kornig kalksten, och 

 utmärka sig genom en betydlig svafvelhalt, som knappast låter 

 rosta bort sig. Till de förra höra Kantorp i Södermanland och 

 Nartorp i Östergötland; till de senare Förola, Gillinge m. fl. i 

 trakten af Nyköping samt Asko, Blomsterhult m. fl. vid Hjel- 

 maren och Öljaren. 



