130 GOLELIUS, OM MALMLAGRENS ÅLDEKSFÖLJD. 



dels procent manganoxidul , 1 — 3 hundradels procent fosfor 

 (hvari dock Håksberg, om denna malm hör hit, gör en väsentlig 

 afvikelse) samt 1 — 2 hundradels procent svafvel. Af slagg- 

 bildande ämnen utgör kiselsyran i medeltal 84 procent (med 

 vexling mellan 80 och 88), lerjorden vanligen 9—10 procent 

 och talkjorden omkring 2 procent. 



Den gråa euritens malmer, till hvilka jag hänför Svartberg, 

 Lerberg och Rödberg samt St. Bispberg, städse svartmalmer, 

 hålla omkring, vanligtvis öfver, 60 procent jern, 1 — 2 tiondels 

 procent manganoxidul, några tusendels procent fosfor, men mycket 

 vexlande mängd svafvel. Kiselsyran i de slaggbildande ämnena 

 utgör några och 70 procent, lerjorden 6 — 8 (dock vexlande) och 

 talken 10 — 11 procent. 



Nära dessa står Dalkarlsbergs-tyyen, som dock har något 

 mera fosfor (0,os — 0,io procent) samt är rikare på lerjord och 

 ännu mera på talk, men endast håller omkring 50 procent kisel- 

 syra bland de slaggbildande ämnena. 



Afven de flesta af grufvorna i Östra Vermland stå nära 

 den gråa euritens malmer i sammansättning, men bland de i dem 

 ingående slaggbildände ämnena utgör kiselsyran endast mellan 

 50 och 60 procent samt lerjorden 3 till 6 procent, beroende på 

 den större kalkhalt, som hos dessa vanligtvis förekommer. 



Slutligen vill jag häjivisa på Dannemoratypen. Dess malmer 

 äro ofta utblandade med mer eller mindre kalk, i följd hvaraf 

 sammansättningen måste blifva vexlande, så att jernhalten van- 

 ligen håller sig mellan 45 och 60 procent, men dock kan vida 

 Öfverskrida båda gränserna. Manganhalten är ej gerna under 

 1,5, men stiger till 10 procent och mera. Fosforn går sällan 

 öfver 2 hundradels procent. Svafvel finnes, som man vet, i ej 

 ringa mängd hos dessa malmer, men förekommer stundom ej i 

 analyserna. Bitumen och andra organiska ämnen äro hos dessa 

 malmer ej sällsynta. 



Såsom jag redan förut nämt, kunna anspråken på de 

 tillgängliga analyserna icke gerna sträckas längre, än att man 

 af dem kunde få någon fingervisning, huruvida malmernas förut 



