42 HARTMAN, OM BRYOLOG1SKA FORSKNINGAR I NERIKE. 



mil långa sträckan från Lekhytteklint i Hidinge s:n, till upp 

 emot Ramshyttan i Kihl s:n. Redan vid mänga förut gjorda 

 besök i dessa trakter hade jag anmärkt, att några mossarter, 

 som i det öfriga Sverige icke höra till de allmänna, såsom 

 Hylocomium umbratum, Hypnum loreitm, Eurhynchium striatum, 

 Thamnium alopecurum, Heterocladium heteropterum, Orthotri- 

 chum lejocarpum, Amphoridium Mougeotii och" lapponicum, Di- 

 oranum robustum, Jungermannia albicans m. fl., finnas utbredda 

 öfver hela denna trakt så snart lokaler, tjenliga för de särskilda 

 arterna förefinnas. Vid sådant förhållande är det nästan öfver- 

 raskande, att vissa andra arter, som jag redan för flere år sedan 

 observerade på det till denna bergsträcka hörande Ullaviklint, 

 såsom Timmia austriaca, Bartramia Halleriana, Weisia Scliisti, 

 Fimbriaria gracilis, aldrig under mina ströftåg kunnat anträffas 

 i öfriga delar af Kihlsbergen, ehuru de mångenstädes för. dessa 

 arter erbjuda lika passande lokaler som Ullaviklint. 



Utom de förut nämnda arterna på kornig kalksten i när- 

 heten af Garphyttan, hvilkas förekomst derstädes naturligtvis 

 beror på bergarten, utgjordes de intressantaste nya fynden af 

 några Hepaticas, alla på gråstensberg eller underlag af sådant. 

 Dessa voro: 



Sarcoscyphus sphacelatus N. v. Es. på Falkberget i Kihl s:n. 

 *S. Funckii N. v. Es. på Ullaviklint. 

 *Jungerm. Floerkei WM. på Lekhytteklint. 

 Radida Lindenbergiana N. v. Es. Falkberget. 

 *Riccia sorocarpa Bisch, vid Svenshyttan i Hidinge. 



På de otaliga askträd, som fylla alla I öf ängar i bergs- 

 sluttningarne från Lekhyttan förbi Hals- och Svenshyttan upp 

 till Garphyttan funnos jemte den härstädes ytterligt allmänna 

 Orthotriclium lejocarpum och andra arter af detta slägte äfven 

 *0. Lyellii och *Ulota Drummondii, begge vid Svenshyttan. 

 Askstammarnes fot beklädes till alnshöjd af den lilla täcka 

 Ambhjstegium subtile med oräkneliga frukter samt stundom 

 äfven af Anomodon longifolius, hvilka båda mossor eljest aldrig 

 i Nerike trätfas annat än på kalksten. Möjligen antyder deras 



