ÖFVERSIGT AF K. VE TEN SK. -AK AD. FÖRHANDLINGAR 187 5, N:0 3. 87 



karta finnes ock i nordvestlig riktning om observationsorten en 

 sådan vattensamling utsatt, dock icke närmare än på ^ mils 

 afstånd derifrån. 



Men om ock nu nämnda omständigheter tala för, att det af 

 Herr Gujvlelius observerade fenomenet härleder sig från sol- 

 ljusets reflexion mot ett stillastående vatten, är dock den figur, 

 Herr Gum^elius lemnat, i andra afseenden ej förenlig med detta 

 antagande. Den irreguliära bågens centrum måste nemligen ligga 

 lika högt öfver horisonten som solen, hvilket följer deraf, att 

 solbildens djup under horisonten är lika med solens höjd. Denna 

 höjd är kl. 8,30 e. m. vid ortens latitud mellan 3° och 4°. Den 

 irreguliära bågens höjdpunkt kan följaktligen icke öfverstiga 46°. 

 Men vid samma tid äro höjdpunkterna för de två reguliära bå- 

 garna omkring 38° och 47 D öfver horisonten. Deraf följer, att 

 den irreguliära bågen borde hafva fallit helt och hållet mellan 

 de båda reguliära bågarna samt nära nog tangerat invändigt den 

 öfre af dem. Herr Guaoelii figur visar ett helt annat läge hos 

 den irreguliära bågen, dess centrum befinner sig på en mycket 

 större höjd än 4° öfver horisonten och tyckes ej ligga långt 

 ifrån hufvudbågens höjdpunkt, såsom ock i beskrifningen på 

 fenomenet framhålles. 



Huru denna afvikelse skall kunna förklaras, förmår jag ej 

 uppgifva. Finge man antaga, att någon missuppfattning gjort 

 sig gällande vid figurens uppritning, till hvilket antagande jag 

 dock icke har den ringaste anledning, och att den irreguliära 

 bågen i verkligheten tangerade biregnbågen, så vore det lätt att 

 förstå, hvarföre »den yttre bågens hjessa icke var synlig». I 

 denna punkt sammanfölle nemligen färger med hvarandra, hvilka 

 tillhörde tvenne bågar med de prismatiska färgerna lagrade i 

 motsatt ordning. Ett sådant fenomen har förut b Ii f vit obser- 

 veradt af Halley 1698 och finnes beskrifvet i Brewster's 

 »A Treatise on Optics». 



