ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 5. 41 



Hufvudets längd är vanligen omkring 8 ra.m., men hos ett 

 otydligt exemplar, som synes tillhöra samma art, är den nästan 

 dubbelt större. Dorsalfårorna äro nästan parallela och raka, till 

 dess de vid pannans främsta del tvärt böja sig inåt och mötas 

 under en vinkel något större än en rät. I följd häraf är pannan 

 jemnbred, framtill tillspetsad. Genom en tydlig och oafbruten 

 fara är den skiljd från nackringen, som är slät och jemnbred. 

 Framtill begränsas pannan af en mycket smal — hos exemplar 

 af vanlig storlek omkring en m.m. bred — och starkt lutande kant. 

 På hvardera sidan har den 3 sidofåror, som dock, isynnerhet 

 de båda främre paren, äro ganska svaga. — Af thorax har jag 

 blott funnit ett enda fragment, bestående af 7 leder. Det af- 

 smalnar hastigt bakåt. Rachis upptager en tredjedel af hela 

 bredden. Pleurse böja sig i sin yttre del starkt, men jemnt 

 nedåt. Deras spetsar äro ej rundade, såsom de framställas å 

 figurerna af andra arter, utan utlöpa i en hvass, lindrigt bakåt- 

 böjd tagg. Denna tagg kan dock lätt förbises. Der den, såsom 

 fallet är i åtskilliga pleurse, är dold i stenmassan, har pleurah 

 alldeles det utseende som Barrandes figur af E. Hoffi visar. 

 — Skalet visar hos några exemplar en ytterst fin granulering; 

 endast i speten af pleurse är det strieradt. 



Från de bömiska arterna — de enda som hittills blifvit på 

 ett tillfredsställande sätt beskrifna — skiljer sig denna genom 

 nackfåran och pannans sidofåror. Huruvida äfven de hvassa 

 spetsarne hos pleurse utgöra ett specifikt kännemärke, torde der- 

 emot vara ovisst. Då formen af pleurse inom ett och samma 

 slägte vanligen vexlar helt obetydligt, ligger den förmodan nära 

 till hands, att dessa spetsar äfven finnas hos andra arter, men 

 blifvit förbisedda. — I Palseontologia Scandinavica uppgifves 

 slägtet Ellipsocephalus ej från Sverige, men Angelin skall vid 

 beseendet af Barrandes samlingar hafva kommit till den åsig- 

 ten, att de tre arter af hvilka han bildat slägtet Liostracus 

 vore att hänföra till Ellipsocephalus l ). Att detta, åtminstone 



Jfr Barrande, Parallele entré les dépöts Silurieiis de Boheme et Scandinavie, 

 sid. 20. 



