Öf VERSIGT AP K. VETE'NSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 5, N:0 7. 15 



hållits mer eller mindre förorenade af salter ur moderluten och 

 af hygroskopisk fuktighet. Analyserna utvisa dock, att någon 

 på analysernas resultat inverkande mängd af andra salter van- 

 ligen icke qvarstannat i föreningarna. Hvad åter angå hygro- 

 skopisk fuktighet, så kan sådan lätt förekomma i större mängd 

 i de på detta sätt beredda preparaterna, men till följd af för- 

 eningarnas föränderlighet har jag vanligen blott bestämt vatten- 

 halterna, sådana de vid skarp utpressning erhållas Vid tork- 

 ning öfver svafvelsyra synas de ofta förlora en stor del af denna 

 vattenhalt, i ett fall mer än tretio procent af föreningens vigt. 

 Vid torkning vid 100° bortgår alltid jemte vatten cyanvätesyra, 

 så att vigtförlusten vid sådan torkning ofta kan blifva större 

 än hela vattenhalten. 



Analyserna hafva vanligen börjats med en förstöring af 

 ferrocyangruppen, hvilken allt efter föreningarnas natur utförts 

 på olika sätt. Så hafva dels föreningarna blifvit sönderdelade 

 genom glödgning med basiskt qvicksilfveroxid-sulfat (turpethum 

 minerale), dels ock genom afrykning med svafvelsyra. I några 

 fall har ferrocyangruppen blifvit förstörd genom blott glödgning 

 af profvet, i andra har ferrocyanvätesyran blifvit skiljd från 

 metallsyran helt enkelt genom behandling med ammoniak. Vid 

 vanadinföreningarna har äfven användts en dekomposition med 

 broinvatten, hvarom mer derstädes. Vilkor för dekompositionens 

 fullständiga utförande har alltid varit att föreningarna användts 

 i pulveriseradt tillstånd och ej sådana de erhållas efter utpress- 

 ningen. 



De metallsyror, för hvilkas förhållande till ferrocyan här 

 nedan skall redogöras, äro: molybden-, wolfram-, vanadin-, niob-, 

 tantal-, titan- och tennsyrorna samt tellursyrligheten. Af dessa 

 hafva dock tellur-, tantal- och wolframföreningarna visat sig 

 allt för obeständiga för att kunna framställas i analyserbart skick. 

 Såsom närstående till metallsyrorna hafva äfven uranoxiden, 

 antimonoxiden och vismutoxiden blifvit undersökta angående sitt 

 förhållande till ferrocyankalium. 



