ÖFVERSIGT AF K. VBTENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 187 5, N:0 7. 21 



ingalunda innehålla en vanadinsyreförening utan i stället en vana- 

 dinbi oxidförening med ferrocyan, hvilket syntes deraf, att fäll- 

 ningen löste sig i alkalier till en mörkt färgad, grönbrun lösning, 

 som med kalilut gaf en kristallinisk, gulaktig fällning och med 

 salmiak en brun fällning, reaktioner som tillhöra vanadinbioxiden. 

 Vanadinsyran verkar således oxiderande på ferrocyankalium. Att 

 fällningen vid behandling med mera ferrocyankalium blir gulgrön 

 får förklaras dermed, att ferridcyanföreningen derigenom öfver- 

 föres i en motsvarande ferrocyanförening. Behandlas förenin- 

 garna med bromvatten, erhålles en djupgrön förening, antag- 

 ligen innehållande vanadinsyra och ferridcyan, hvilken lätt löses 

 i rent vatten och ur lösningen fälles af saltsyra som en ytterst 

 voluminös fällning. 



En ferrocyanförening af vanadinsyran existerades således ej 

 men antagligen en ferridcyanförening. Jag vände mig derför till 

 undersökning af vanadinbioxidens föreningar, hvilka äro : 



A. (VO H4FeCy 6 + 60H„O. 



För beredande af en ren vanadinbioxidförening löstes ka- 

 liumvanadat i vatten och saltsyra, hvarpå svafvelsyrlighetslös- 

 ning tillsattes och vätskan uppvärmdes, för att reduktionen af 

 vanadinsyran säkert skulle blifva fullständig. Den erhållna, rent blå 

 bioxidlösningen sattes derpå till öfverskjutande ferrocyankalium- 

 Iösning. Föreningen erhölls som en gulgrön fällning (ej gul 

 såsom läroböckerna efter Berzelius uppgifva). 



För analys af denna och följande förening försökte jag först 

 att afskilja vanadin under form af svafvelvanadin, emedan mo- 

 lybden låter väl afskilja sig på dylikt sätt och Norblad i sitt 

 arbete »Bidrag till kännedomen om Vanadins amfidsalter» (1874) 

 förfarit sålunda. Emellertid lyckades jag sällan på detta sätt 

 erhålla ett fullkomligt åtskiljande af vanadinen, ehuru jag mycket 

 varierade metoderna för utfällandet, och fällningen befans dess- 

 utom mycket benägen för oxidation. Som qvicksilfveroxidulsalt 

 låter vanadinsyran afskilja sig, ehuru denna fällning liksom all- 

 tid utfällningarna med qvicksilfveroxidulnitrat äro förbundna med 



