34 ATTERBERG, OM BERYLLIUMFÖRENINGA.R. 



berylliumkarbonatet stundom qvarhåller en ej obetydlig am- 

 moniakhalt under form af ammonium-beryllium-karbonat, var 

 det att frukta, att den analyserade föreningen varit förorenad 

 af klorammonium. Jag beredde derför saltet än en gång enligt 

 samma metod, och erhöll nu vid analys af en obestämd mängd 

 af saltet på 1,9458 gr. klorsilfver 0,3360 gr. berylljord, hvilket 

 gör på 0,4810 gr. klor 0,1227 gr. beryllium. Saltet har således 

 i sjelfva verket den enklare formeln BeCl 2 + Be0 2 H 2 , som 

 fordrar på 0,4810 gr. klor 0,1248 gr. beryllium. 



Platinacyanberyllium och Platinacyanmagnesium uppgifvas 

 af Toczynski såsom isomorfa och sammankristalliserande, hvil- 

 ken uppgift jag ansåg behöfva närmare granskning. Ur blan- 

 dade lösningar af båda salterna (berylliumsaltets lösning bereddes 

 genom dubbel sönderdelning af platinacyanbarium och beryllium- 

 sulfat samt rening af produkten genom lösning i alkohol) er- 

 höllos vid afdunstning i köld stora, vackra kristaller af platina- 

 cyanmagnesium, hvilka befriade från moderlut och lösta i vatten 

 icke gåfvo någon fällning för ammoniak och således voro be- 

 rylliumfria. Vid afdunstning af moderluten i lindrig värme er- 

 höllos andra, färglösa, rent oktaedriska kristaller, hvilka dock 

 ej kunde undersökas, emedan de alltid erhöllos förorenade af 

 ett i hvita hopfiltade nålar uppträdande salt, som hvarje gång 

 vid vätskans kallnande afskiljde sig och som syntes tillhöra 

 berylliumsaltet. Efter dessa produkters afskiljande erhölls i 

 köld ännu en kristal lisation af vanligt platinacyanmagnesium, 

 som vid upplösning i vatten gaf för ammoniak blott några 

 obetydliga flockar berylljordshydrat. De båda salterna kunna 

 således ingalunda sammankristallisera. 



Beryllmmsulfat med Nickel- och Kobolt-sulfat. I öfverens- 

 stämmelse med Marignac har jag förut funnit, att jern- och 

 kopparvitriolerna icke äro isomorfa med berylliumsulfatet. Jag 

 kan nu tillägga, att ej heller nickel- och koboltsulfaten äro det. 

 Blandade lösningar af nickel- och berylliumsalterna afsatte först 

 stora, blågröna kristaller af jernvitriolens typ, hvilka dock, då 

 lösningen rubbades, öfverkläddes med långa prismor af vanligt 



