40 WIDMAN, OM ALIZARIN OCH RUFIGALLUSSYRAN. 



Beräknadt. Funnet. 



C 14 ... 70,00 69,54 



H 8 3,33 3,92. 



Den ger följande reaktioner, genom hvilka alla den visar 

 sig vara alizarin: 



Den är löslig i kali och natronlut med violett färg, som 

 är desto blåare, ju mera alkalisk vätskan är. 



I ammoniak löser den sig med röd färg. 



Om kalium- eller natriumsaltets lösning får under en längre 

 tid vara utsatt för luftens inverkan eller mättas genom inledande 

 af kolsyregas, öfvergår den violetta färgen i röd, utan att någon 

 fällning uppstår. (Således icke krysofansyra!). 



Föreningen är löslig i ättiksyra, metylalkohol, benzol, alko- 

 hol och glycerin, men nästan alldeles olöslig i vatten, saltsyra 

 och utspädd svafvelsyra. 



I koncentrerad svafvelsyra löses den med rödbrun färg, utan 

 tecken till gröngul fluorescens (således ej kinizarin!). Då lös- 

 ningen utspädes med vatten, utfaller alizarinen i rödgula flockar. 



Alunlösning färgas vid kokning med föreningen gul och löser 

 denna delvis, men vid afsvalning utfaller åter det lösta nästan 

 fullkomligt. 



Bariumsaltet, framstäldt genom försättande af alkalisaltets 

 lösning med klorbarium eller genom alkohollösningens mättande' 

 med en lösning af barythydrat,' var mycket olösligt i vatten 

 (således ej antraflavinsyra eller purpuroxantin!) och af blåviolett, 

 nästan rent blå färg 1 ). 



Alkohollösningen ger med kalkvatten en purpurviolett fällning. 



Med öfriga metallsalter erhållas följande reaktioner: 

 Alkalisk lösning ger med lerjordssalter vacker röd fällning, 

 » » blyacetat rödviolett » 



>j » strontiutnnitrat rödviolett » 



Schunck nppgitver visserligen (Ann. d. Chem. u. Pharm. Bd. 81, 1848, s. 

 189). att såväl barium- som kalksaltet eger »präktig purpurfärg», men Wolff 

 och Strecker (Samma tidskr. Bd. 75 1850, s. 6) uppgifva bariumsaltets 

 färg vara rent blå. Schunck säger (1. c.) äfveu, att kalisaltets lösning eger 

 «purpurfärg», hvilket utan fråga är oriktigt. 



