ÖFVERS1GT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 7. 45 



att antaga att dess salthalt under närvarande tid är stadd i 

 aftagande eller tillväxt l ). 



För att fullända den tafla af rörlighet, som oceanen i stort 

 betraktad erbjuder, må vi erinra oss att de särskilta vatten- 

 partiklarne, vare sig att de såsom delar af en hafsström fram- 

 föras med större hastighet eller långsamt söka deras väg i det 

 allmänna kretsloppet, icke ens i förhållande till hvarandra be- 

 finna sig i ett tillstånd af hvila. Många inflytelser, de flesta på 

 det närmaste förknippade med hafsvattnets salthalt, verka inom 

 oceanen att störa deras hydrostatiska jeinnvigtslägen och föran- 

 leda dem att ömsa plats. Då hafsvatten afdunstar, ökas dess 

 salthalt och tyngd; vid temperaturförändringar ökas eller minskas 

 dess volym och specifika vigt i vida högre grad än det söta 

 vattnets; dess fryspunkt under vanligt tryck ligger vid — l°, i .t, 

 men dess täthets-maximum vid — 4°. Der, hvarest hafvets 

 värmegrad höjes under solljusets inflytande, måste ett särdeles 

 lifligt utbyte ega rum mellan vattenpartik larne i de o fre lagren. 

 Partiklame i ytan, hvilkas tyngd ökats till följd, af salthaltens 

 tillväxt och värmeförlusten genom ångbildning, måste sjunka 

 nedåt under det de längre ned befintliga, uppvärmda men ej 

 koncentrerade vattenpartiklarne uppstiga mot ytan. Afven i de 

 trakter, . der hafvet genom strålning och ledning afgifver mer 

 värme än hvad det återbekonimer från solen, fortgår, ehuru lång- 

 sammare, ångbildningen på ytan, hvars partiklar således af flera 



') Att under förgångna geologiska perioder hafsvikar småningom blifvit så af- 

 stängda från gemenskapen med öppna hafvet att den ofvanuämnda cirkula- 

 tionen slutligen omöjliggjorts, derom vittna de många koksaltallagringarne, 

 mer och mindre tydligt beledsagade af hafssaltets öfriga beståndsdelar, 

 äfvensom det gedigna svaflet i vissa sedimentära formationer, som väl an- 

 tagligen har sitt ursprung från hafsvattnets sulfater efter förutgången reduk- 

 tion genom organiska ämnen. Vid dessa afdunstningsproeesser har förmod- 

 ligen så tillgått, att 'sedan den utgående bottenströmmen upphört till följd 

 af mynningens uppgrundning. har bassiuens innehåll under fortgående till- 

 strömning af hafsvatten småningom blifvit förvandlad till en saltlake, som 

 till slut kristalliserat, och det har sedan berott på vidare omständigheter, t. 

 ex. på tilloppet af flodvatten, huruvida moderluten blifvit aflägsnad eller såsom 

 vid dtassfurter-lagrens bildning äfven intorkat. Den nyligen föreslagna åt- 

 gärden att förvandla Saharaöknen tilj ett inhaf skulle otvifvelaktigt endast 

 kunna medföra ett liknande resultat. 



