72 EKMAN, OM HAFSSTRÖMMARNE. 



längst ut åt sjösidan, och att således, om vattenlagren ofvanför 

 2 famnars djup vore borta, en bottenströmning skulle inträda 

 från landsidan och utåt, eller tvärt emot den riktning i hvilken 

 den verkligen går. Enligt de undersökningar jag förut anstäldt 

 vid Bohuslänska kusten, skulle man vid samma årstid icke ens 

 ute åt öppna hafvet i denna del af Kattegat träffa anmärknings- 

 värdt tyngre vatten på motsvarande djup, än livad jag här fann 

 närmast land utanför elfmynningen. 



Vill man således i vattnens olika tyngd finna anledningen 

 till bottenströmmen, så måste man söka den i vattenlagren ofvan- 

 för 2 famnars djup. Här hafva vi verkligen två olika tunga 

 vattensamlingar, som stå i kommunikation med hvarandra och 

 ehuru skilnaden mellan de närgränsande vattenpelarnes spec. 

 vigt icke är betydande, är den dock ganska väsentlig då 

 man jemför de båda ändpunkterna. Låt oss för enkelhetens 

 skull antaga den största här möjliga skilnaden, nemligen att 

 vattenpelaren vid Dynan ända ifrån ytan till 2 famnars djup 

 innehöll 2,2 % salt och den vid Hisingsbron vore alldeles rent 

 elfvatten. Deras spec. vigter vore då som l,oi69 : 1. Det öfver- 

 tryck, som en 2 famnars hög vattenpelare af l,oi69 skulle ut- 

 öfva öfver en lika hög pelare af rent vatten, skulle motsvara 

 2,o decimaltum vattentryck. Detta öfvertryck hade då att sätta 

 i rörelse en strömning af 1 mils längd. Nåväl, denna tryck- 

 skilnad vore för den ifrågavarande våglängden visserligen icke 

 synnerligt stor, men den skulle emellertid utan tvifvel förorsaka 

 en bottenström, om vattnen förut varit stillastående. Låt oss 

 nu, för att komma det sanna förhållandet närmare, antaga att 

 hela det ifrågavarande vattenområdet, till ett djup af öfver en 

 famn, genom någon annan orsak vore satt i rörelse i riktning 

 från den sida, der det lättare vattnet befinner sig, men att 

 alla andra omständigheter vore sådane, som förut antagits. Den 

 verkan, som det tyngre vattnet kunde hafva att framdrifva en 

 bottenström i riktning mot det lättare, skulle vid en viss ha- 

 stighet af den supponerade ytströmmen helt och hållet kunna 

 upphäfvas; i alla händelser måste en del af det tyngre vattnets 



