ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 7 5, N:0 7. 73 



öfvertryck åtgå, för att bottenströmmen skall kunna öfvervinna 

 motståndet mot den nyssnämnda ytströmmen, och en anmärknings- 

 värdt mindre qvantitet än 2 tums vattentryck komma att återstå 

 för att verkligen drifva bottenströmmen framåt. Men vi hafva 

 hittills antagit att hela vattenlagret befunnit sig från början i 

 horizontalt läge. Detta är i verkligheten icke fallet, ty elfvens 

 yta måste of van för mynningen äga en viss lutning 1 ). Vore 

 denna lutning 2 tum på ^ mil, så skulle, till och med om vattnen 

 tänktes stillastående, den söta vattenpelaren vid Hisingsbron 

 balancera den salta vid Dynan. Men till följe af elfvens ström- 

 ning behöfver fallhöjden icke på en betydlig qvantitet när vara 

 så pass stor, för att det nämnda öfvertrycket hos saltvattnet 

 skall upphäfvas. Dertill blir således en ganska liten fallhöjd 

 hos elfven tillräcklig. Då nu strömhastigheten i elfrännan mellan 

 Hisingsbron och mynningen, åtminstone vid det tillfälle då vatten- 

 profven samlades, var ganska anmärkningsvärd, synes det vara 

 klart nog, att om också någonting skulle bli öfrigt af saltvattnets 

 öfvertryck, denna qvantitet i alla händelser måste bli för liten 

 för att kunna åstadkomma en så mäktig verkan som den, hvilken 

 här skall förklaras. 



Men vi hafva för att förklara bottenströmmen en annan 

 kraft att tillgå, nemligen den lefvande kraften hos den utström- 

 mande sötvattenmassan. Det är tydligt att om denna kraft 

 blir till en större del använd på att uppfordra en bottenström 



') Det har hittills icke lyckats mig att skaffa någon exakt uppgift öfver denna 

 lutning. De höjder öfver hafsytan, som vid topografiska kårens mätningar 

 bestämmas, blifva genast från början beräknade på hafsytans medelvatten- 

 stånd, och äro derföre ej strängt användbara för detta speciela fall. Emeller- 

 tid kan jag anföra att enligt dem (Göteborgsbladet, 1867) skulle Göta elfs 

 yta på 2 J- mils afstånd från mynningen, vid Kongelf, ligga 15,4, och på 1$ 

 mils afstånd från mynningen ligga 9,2 tum öfver hafvets medelvnttenstånd. 

 Enligt proportionel beräkning skulle den då vid Hisingsbron ligga 3,45 tum 

 deröfver. Hvad elfvens fallhöjd nedanför Hisingsbron beträffar bör man 

 erinra sig, att om också dess bredd der är större, så är å andra sidan den 

 vattenmassa, som der utströmmar, ansenligare, och att till följe af botten- 

 strömmens reaktion mot ytströmmen den sednare i viss mån måste behöfva 

 större fallhöjd än annars, för att framrinna med en viss hastighet. Jag 

 hoppas att snart nog erhålla bestämda data med afseende på denna fråga. 



