90 EKMAN, OM HAFSSTRÖMMARNE. 



Djupet i föreningspunkten mellan Östersjön och Nordsjön 

 är ej betydligt. Om detta djup varit större, så skulle följden 

 blott blifvit den, att salthalten i Östersjön ökats, och att således 

 en vattenpelare i Östersjön af en viss höjd kunnat balancera en 

 högre pelare af Nordsjövatten, än hvad som nu är fallet. 



Den invändning jag upptagit till besvarande, synes således 

 ej erbjuda några allvarsammare svårigheter att bemöta, utan 

 snarare direkt vederläggas af erfarenheten. Men om det vore 

 sannt, att den bottenström, som från hafvet ingår till mindre 

 salta hafsbassiner, icke vore förorsakad af det saltare vattnets 

 större tryck, utan blott af ytströmmens mekaniska reaktion, så 

 skulle ju en liknande bottenström visa sig öfverallt, der sött 

 vatten utgjuter sig, i insjöar! Detta är en invändning, som jag 

 ofta gjort mig sjelf, och som länge gjorde mig tveksam, huruvida 

 icke Maurys teori ändå vore riktig. 



För hvar och en, som egnat någon uppmärksamhet åt de 

 strömmar, som uppstå der, hvarest sött eller mindre salt vatten 

 blandar sig med hafvets, skall det nemligen vara klart, äfven utan 

 alla zifferstämningar, att vattnets rörelser på dylika ställen visa 

 en helt annan karakter, än hvad man någonsin i sötvattenssam- 

 lingar får se. Man kan iakttaga detta förhållande vid hur små 

 utlopp af sötvatten som helst. Så t. ex. försökte jag en gång 

 att på ett ställe, der en helt obetydlig bäck utgjöt sitt vatten 

 mellan stenarne vid en fullkomligt lugn hafsvik, nedsläppa utanför 

 dess mynning smulor af ruttnad tång, som blott långsamt kunde 

 sjunka till botten. De fördes då under sjunkandet först utåt, 

 men ändrade på ett visst djup under ytan deras riktning, för 

 att med anmärkningsvärd hastighet gå tillbaka mot sötvattnets 

 utlopp; ett otvetydigt bevis alltså, att äfven en den obetydligaste 



närmare utredning af nämnda ämnen. Deri framhålles bland annat önskvärd- 

 heten af noggranna nivelleriugar mellan de båda hafven, och i första rummet 

 mellan Torneå och Alten. De äldre bestämningar, som deri omnämnas tala alla 

 till förmän för en betydligare höjdskilnad, hvarvid Östersjöns nivå naturligtvis 

 skulle stå högst, men mätuingarne äro sinsemellan alltför afvikande för att 

 man skulle ur dem kunna utdraga någon viss siffra. På grund af ström- 

 ningen hålla Hrr Eedmann och Loven troligt att Bottniska viken vid sin 

 norra ända står minst 5 fot högre än- Nordsjön. 



