ÖFVERSIGT XV K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 18 75, N:0 7. 91 



utgjutning af sött vatten på saltsjöns yta är åtföljd af sin mot- 

 svarande bottenström. A andra sidan, vore det väl sannolikt, 

 att utgjutningen äfven af Östersjöns alla samlade floder skulle 

 i de breda hafsvikarne Kattegat och Skagerack kunna förorsaka 

 en så mäktig och så varaktig ström som den, hvilken vanligen 

 löper norrut utmed Bohuslänska kusten, i fall endast sött vatten 

 fyllde Nordsjön jemte Östersjön och dess förgreningar? Maury 

 gör på ett ställe en jemförelse mellan Golfströmmen och Niagara. 

 Golfströmmen, säger han, bibehåller sitt lopp som en begränsad 

 ström på en sträcka af 3000 eng. mil; men strömmen af Nia- 

 gara, oaktadt dess mägtighet och fart, förlorar sig snart i On- 

 tarios vattenmassa. Jemförelsen göres, det är sannt, af en annan 

 anledning, men det anförda exemplet synes, i fall eljest iakt- 

 tagelsen angående Ontario är fullt rigtig, träffande äfven med 

 afseende på härvarande fråga. 



Ehuru man visserligen bör göra afseende derpå, att vi med 

 hänsyn till rörelserna i söta vattensamlingar ej hafva exempel 

 af liknande storlek att ställa upp till jemförelse med dem i hafvet, 

 så talar dock den allmänna erfarenheten högeligen för sanningen 

 af det påståendet, att det eger en väsentlig skilnad rum både 

 med afseende på ytströmmens beskaffenhet och med afseende 

 på bottenströmmens bildning i de fall, då sött vatten utgjuter 

 sig i sött, och då det utgjuter sig i salt vatten. Hvar skulle 

 väl orsaken till denna påfallande olikhet sökas, om ej i vattnens 

 mest framstående olikhet, den i spec. vigt? Olikheten i deras 

 spec. vigt är också orsaken, men den kommer fenomenets för- 

 klaring till hjelp på ett sätt, som långt ifrån att motsäga, 

 tvärtom understödjer den åsigt jag här velat framhålla, den 

 nemligen, att bottenströmmen blott är en reaktions verkan af 

 ytströmmen. Att så är torde man lätt inse af följande. 



Der en flod utfaller i en insjö, finnes med afseende på det 

 mötande vattnets beskaffenhet ingen anledning, hvarför strömmen 

 skulle afvika från den riktning den en gång erhållit. Den fort- 

 sätter derför sin väg i insjön i form af en sammanhållen massa; 

 men emedan den ursprungliga rörelsen var icke blott framåt, 



