102 EKMAN, OM HAFSSTRÖMMARNE. 



enheter dagligen från solen 1 ). Ehuru visserligen en stor del af 

 denna värmemängd förloras genom luftlagrens absorptionsförmåga 

 m. fl. orsaker, torde man dock af beräkningen i dess helhet 

 kunna sluta, att hafsvattnets spec. vigt under nämnda bredd- 

 grad och årstid måste mer minskas till följe af uppvärmningen än 

 ökas genom salthaltens tillväxt, och att afdunstningen derför 

 blott skall framkalla en temligen ytlig vertikal cirkulation inom 

 det afdunstande området. 



Att utsträcka dylika beräkningar långt förbjuder sig sjelf 

 redan på grund af vår ringa kännedom om afdunstningens stor- 

 lek, oberäknadt andra svårigheter som här möta. Om man t. 

 ex. antoge att allt det solvärme, som under ett dygn faller på 

 hafvet vid eqvatorn, eller 58 kiloenheter på qv. decimetern 2 ), 

 uteslutande blefve användt att förgasa vatten, så skulle den 

 deraf förorsakade afdunstningen ej uppgå till mer än 9,8 mm. 

 i dygnet. Men nu har man direkta observationer, som angifva 

 en mycket högre siffra. Matjry anser derföre dylika observa- 

 tioner för otillförlitliga, men antager likväl stundom en afdunst- 

 ning af ^ engelsk tum (13 mm.) möjlig under varma luftstreck. 

 Det synes derför vara anledning att eftertänka, hvilka värme- 

 källor hafvet kan ega utom det direkta solvärmet. 



Den värmemängd, som hafvet på ett visst område emot- 

 tager, är ej blott beroende af solens ställning, af luftens värme- 

 absorption och värmestrålarnes reflexion från hafsytan 3 ), utan 



') Enligt Pouillets undersökningar skulle livarje qv.cni. af jordytan årligen erhålla 

 231000 gramm-enheter solvärme, förutsatt att ingen absorberande atmosfer 

 funnits och att den värmemängd, som tillfallit jorden, sedan blifvit likformigt 

 fördelad öfver dess yta. Enligt Meech (Od the relative intensity of the 

 heat and light of the sun) förhåller sig solvärmets årliga medelintensitet för 

 hela jordytan till dess årliga medelintensitet vid 60° Lat. som 66,73:46,36, 

 samt dess dagliga medelintensitet under Juli och Augusti vid nämnda bredd- 

 grad till dess årliga ungefär som 76:46,36. 



2 J Enligt beräkning efter samma källor, som nyss anförts, skulle det nemligen 

 utgöra 773 gramm-enheter på qv. centimetern, eller, med afdrag af blott \ 

 för luftabsorptioneu, 580 dylika enheter om dagen. 



') Till upplysning i sednare hänseendet är en' början gjord genom Dufoues in- 

 tressanta iakttagelser vid Lac Leman, Compt. R. 1873. Han fann dervid 

 bland annat att värmeförlusten geuom spegling var nästan omärklig, då solen 



