108 EKMAN, OM HAFSSTRÖMMAKNE. 



oceanens djupa massa mot de trakter, der den starkaste äfdunst- 

 ningen eger rum. Anledningarne till denna rörelse äro gifna 

 öfverallt, ty tryckdifferenserna äro lika stora ända till bottnen: 

 blott i öfversta ytlagren äro de mindre. De vattenpartiklar, som 

 röra sig emot det mest fördjupade stället af det afdunstande 

 området, drifvas derföre framåt af det starkaste trycket. Så- 

 lunda böra i hafvet två långsamma, men djupa strömmar upp- 

 komma, en i hvardera' hemisferen, hvilka slutligen mötas i trak- 

 terna af eqvatorn. ' Det vatten, som de der föra upp mot ytan, 

 måste vara kallare än ytvattnet, emedan det kommer från högre 

 breddgrader; strömmarnes intensitet bör för öfrigt i viss mån 

 variera med solens dagliga och årliga rörelser x ). 



Dessa strömmar få således i flera afseenden en annan ka- 

 rakter än de, som framkallas genom uppvärmning eller nederbörd. 

 Strömmar af dessa sednare slag förorsaka motströmmar i olika 

 riktningar genom deras reaktion mot andra, i och för sig sjelfva 

 i jemnvigt befintliga vattenlager; men då jemnvigten stores ge- 

 nom afdunstning, bör hvarje vattenpartikel i mer eller mindre 

 mån deltaga i den förorsakade rörelsen, eftersom jemnvigten blifvit 

 rubbad öfverallt; derföre synes ej här samma anledning till mot- 

 strömmars uppkomst vara förhanden. 



Vi vilja nu tillse hvad följden kan blifva deraf, att afdunst- 

 ningens inflytande på hafvets rörelse kombinerar sig med värmets. 

 Emedan frågan är af invecklad natur, låtom oss först antaga 

 att vattnet ej innehölle några salter, att det varit stillastående 

 och af likformig temperatur öfverallt, men att den ojemna för- 

 delning af solvärme och atmosferiska förhållanden, som nu eger 

 rum, nyss börjat utöfva sitt inflytande på dess nivå. Vatten- 

 ytan skulle då börja sjunka under de lägre breddgraderna till 

 följe af öfvervägande afdunstning, men höjas under' de högre till 

 följe af öfvervägande nederbörd. Den strömning i hela massan, 

 från polerna till eqvatorn, hvarom vi nyss talat, skulle snart 



') Huru dessa strömmar förhålla sig under sjelfva eqvatorn, om de t. ex. till 

 följe af kontinenternas form och strömmarnes olika mäktighet korsa hvarandra, 

 är en detaljfråga, hvarpå jag icke kan inlåta mig. 



