126 EKMAN, OM HAFSSTRÖMMARNE. 



för öppna oceanen alltså långsamma rörelser i vattnets hela 

 massa, men starkare strömmar i sund, som förena olika hafs- 

 bassiner, öfver hvilka lufttrycket undergått någon förändring. 



Ur en viss synpunkt blir det för. effekten likgiltigt, huruvida 

 t. ex. en barometrisk depression flyttar sig öfver hafvet, eller hafs- 

 vattnet föres framåt under en barometrisk depression. Jag vill 

 derför i korthet hafva anmärkt att äfven de konstanta olikheterna 

 i barometerståndet kunna hafva någon inverkan på hafsström- 

 mame, då dessa flytta sig mellan trakter, öfver hvilka lufttrycket 

 är på olika sätt fördeladt. 



Som vi hafva sett gifves det ingen trakt af jorden, der icke 

 flera olika krafter, afdunstning och nederbörd, köld och värme, 

 högt och lågt barometerstånd samt vindar af olika beskaffenhet 

 sträfva att i motsatta riktningar ändra hafvets nivå. Vi kunna 

 förstå, att ehuru vattnet genast sätter sig i rörelse för att ut- 

 jemna den uppkomna nivåskilnaden, detta likväl ej kan hinna 

 att ske fullständigt, så länge skilnaden ständigt förnyas. Vi 

 kunna för många särskildta fall tydligt inse sammanhanget mellan 

 de strömmar, som i hafvet ega rum, och de ofvannämnda kraf- 

 ternas verkan, och i många fall äfven bedöma, i hvad riktning 

 dessa sednare komma att öfverhufvud taget förändra vatten- 

 höjden i två angränsande hafsområden. Men att tillsvidare för- 

 söka uppställa någon närmare åsigt om den form, som hafsytan 

 i dess helhet bör förete, såsom ett slutresultat nemligen af alla 

 de rubbande krafternas verkan och hafvets egen rörelse, vore 

 att lösgöra sig från naturforskningens rätta princip, den att ej 

 gå längre, än så långt observation och slutledning gifva till- 

 räcklig ledning 1 ). Vetenskapens uppgift bör här vara att genom 



Utan att löpa mycken fava att misstaga sig torde man dock kunna antaga 

 att hafsytan i allmänhet står högre vid kontinenternas östra än deras vestra 

 kuster, och högre under eqvatorn än vid vändkretsarne; att dess lägsta 

 områden i dessa trakter angifvas af Sargassosjöarne, som finnas nära vänd- 

 kretsarne närmare kontiuenternas vestkuster, dess högsta deremot i den 

 eqvatoriala delen närmare ostkusterna. Till en viss grad, ehuru ingalunda 

 fullkomligt, borde man kunna beräkna hafvets nivåolikheter af vattenpelarnes 

 spec. vigter; tiden tillåter mig emellertid ej nu att samla det för en sådan 

 beräkning möjligen användbara observationsmaterial, som redan kan finnas. 



