ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 1. 127 



alla de medel, som dertill kunna erbjuda sig, direkt söka fast- 

 ställa skilnadeu i medelnivå mellan olika hafsområden; att ge- 

 nom experimentell undersökning i förening med matematisk kalkyl 

 grundligt lära känna lagarne för vattnets rörelse och vindarnes 

 verkan på vattnet; att omsorgsfullt undersöka nederbördens och 

 afclunstningens storlek i olika trakter samt för öfrigt fortsätta 

 de vigtiga undersökningar af hafvets temperatur och salthalt 

 på olika djup samt strömmames förhållande, hvilka redan med 

 så mycken framgång blifvit drifna. 



De krafter, som åstadkomma de nämnda förändringarne i 

 hafvets vattenhöjd, verka livar och en på sitt egendomliga sätt, 

 och de strömmar, hvilka de framkalla, hafva ofta en alldeles olika 

 karakter. An kunna dessa krafter samverka till vattnets rörelse 

 i en viss riktning, än kunna två sådana krafter skenbart mot- 

 verka hvarandra, men likväl föranleda, hvar för sig, sin särskildta 

 strömning. Det sednare var förhållandet med värme och afdunst- 

 ning; möjligen gäller ett liknande förhållande i fråga om köld 

 och nederbörd. Ville vi som ett resultat af ofvananförda spe- 

 ciella undersökningar öfver dessa verkningar söka skapa oss en 

 bild i möjligast allmänna drag af de förnämsta rörelser, som de 

 förorsaka i oceanen, så skulle vi erhålla ungefär följande. Neder- 

 börden förorsakar de kalla ytströmmar, som nedgå från högre 

 breddgrader mot lägre; genom reaktion måste de framkalla under- 

 strömmar i motsatt riktning, osäkert till livad djup. Afdunst- 

 ningen, understödd af passadvindarne, förorsakar de djupa, kalla 

 strömmar, som nedgå mot de varmaste trakterna af oceanen, och 

 der draga sig mot ytan; dessa strömmars början sammanknyter 

 sig förmodligen med slutet af de förra. Passadvindarne förorsaka 

 de s. k. eqvatorialströmmarne, som mellan vändkretserna gå från 

 öster mot vester. Värmet förbereder i dessa de ytströmmar, som 

 under namn af Golfströmmar komma till utbrott vid de tropiska 

 kontinenternas östra kuster och derifrån sända sina varma, salta 

 flöden tvärs öfver oceanen till de nordvestra kusterna på dess 

 motsatta sida. Afkylningen under högre breddgrader åstad- 

 kommer, att de derifrån nedgående utspädda strömmarne kunna 



