ö EDLUND, TEORETISK HÄRLEDNING AF 1NDUKTIONSLAGARNE. 



yttre mekaniskt arbete. Deu enda möjligheten att åstadkomma 

 en produktion eller konsumtion af värme under det att ström- 

 marne konsumera eller producera yttre mekaniskt arbete, blir 

 således att induktionsströmmar uppstå, som adderas till eller 

 subtraheras ifrån de ursprungliga. Den galvaniska induktionen 

 är således uti förevarande fall en ren nödvändighet. 



De två eqvationerna (1) och (2) angifva på hvad sätt in- 

 duktionsströmmarne i, i v i 2 och i 3 uti de båda induktionsfallen 

 äro beroende af G och to samt af de inducerande strömstyrkorna 

 I och I x och motstånden l och l i . Dessa eqvationer utgöra det 

 matematiska samband, som efter den mekaniska värmeteoriens 

 fordringar måste äga rum mellan dessa storheter. 



Om Z, = 1 och Zj = Z, så blir tydligen i x = i och man får 

 då af eqvationen (1): 



2 Ui — 2l?- = 2zG{I — if w , eller 

 2l(l — i)i = 2eG([ — i) 2 w. 



Emedan 7 — i icke kan blifva lika med noll, så får man 

 efter division med / — i af sistnämnda eqvation: 



. U = iG(I—i)w . '. \ (3). 



Af eqvationen (2) får man på samma sätt: 



li % = ] iG{I4 i 2 )w (4). 



Nu är i förra fallet I — i och i det sednare I + i 2 den 

 strömstyrka, som verkligen inducerar; den ursprungliga ström- 

 styrkan I har genom induktionsströmmens reaktion blifvit för- 

 vandlad till / — i och I + i 2 . Häraf följer sålunda, att induk- 

 tionsströmmen, multiplicerad med ledningsmotståndet i dess bana, 

 är lika med &Gw , multiplicerade med den under induktionen 

 verklig en inducerande strömstyrkan. 



Hvad riktningen af de båda lika stora induktionsströmmarne 

 i beträffar, så gå dessa åt motsatt håll mot de strömmar /som 

 med dem äro i samma ledningsbana; hvaremot de båda lika 

 induktionsströmmarne i, gå åt samma håll som de sednare. 



Det nyss erhållna resultatet, rörande induktionsströmmarnes 

 storlek, gäller utan vidare endast för det fall, för hvilket det 



