ÖFVERSIGT AF K. VBTENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 8. 11 



roende af hastigheten och af den väg, som ledaren under rörel- 

 sen har genomgått. 



Alla dessa satser hafva blifvit bekräftade af erfarenheten. 

 Men detta oaktadt kunna de dock endast betraktas såsom approxi- 

 mativa. Ofverensstämmelsen med erfarenheten grundar sig endast 

 derpå, att induktionsströmmarne af andra ordningen under van- 

 ligen förekommande förhållanden äro så små, att deras verk- 

 ningar falla inom gränserna af observationsfelen. 



Om man mellan eqvationerna (7) eliminerar bort i och 

 mellan eqvationerna (8) i 2 , så erhålles: 



i-lGiol , • elGwI /i/w 



»! = -ö;^gv och *3 = ä^w ( 10 > 



Dessa eqvationer angifva de sanna värdena på induktions- 

 strömmarne. Man ser häraf, att induktionsströmmarne i de båda 

 induktionsfallen äro, under för öfrigt samma omständigheter, lika 

 stora, de äro proportionela med den inducerande strömstyrkan I, 

 men de äro icke direkt proportionela med hastigheten w, icke 

 heller omvändt proportionela mot ledningsmotståndet l v Den 

 inducerade elektromotoriska kraften är således icke oberoende af 

 ledarens motstånd, icke heller hela den induktionsström, som 

 uppstår då ledaren B röres från ett ställe till ett annat, ute- 

 slutande beroende af ledarens läge vid rörelsens början och slut, 

 utan den beror äfven af den hastighet, hvarmed rörelsen sker. 



I högre grad måste detta blifva fallet, om inducerande ström- 

 mar gå igenom båda ledningarne A och B. I det första af de 

 båda induktionsfallen har man i allmänhet: 



hh — sGw(I — i) och Ii = eGw^^ — i x ). 



Om i elimineras mellan dessa båda eqvationer, så erhålles: 



. _ >Gw(lI — f-Gw^) 

 h ~ K, — t^Gho 2 ' 



I det andra af de båda induktionsfallen får man deremot: 



l ± i 3 = tGw(I + i 2 ); li % = cGio^ + i 3 ). 



Om z 2 elimineras emellan dessa, så! blir: 



. _ i-Gwdl + tGwIj) 

 *? — ll x — t 2 GV ' 



