ÖFVERSIGT AFK. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 8. 13 



induktionsströmmarne af andra ordningen blifvit negligerade. Ge- 

 nom differentiation af dessa eqvationer i afseendé på 8 erhåller man : 



L —- ds = tivl —-ds. 



' ds ds 



' Men nu är ~ = g. Man erhåller således: 



ds 



l — ds = eglwds. 



1 ds s 



Den induktionsström, som uppkommer genom den indu- 

 cerande strömmens inverkan på elementet ds, är tydligen det- 

 samma som -V ds, och om denna multipliceras med motståndet 



ds l 



l r i induktionsbanan, så får man den i samma element induce- 

 rade elektromotoriska kraften. Kallas denna kraft Eds och 

 behörigt afseendé fästas vid induktionsströmmens riktning, så 

 återfår man Neumanns formel. 



Denna formel är således teoretiskt riktig, om man icke gör 

 afseendé på induktionsströmmens reaktion på den inducerande 

 strömmen, eller hvilket är detsamma, om man negligerar induk- 

 tionsströmmen af andra ordningen. Men då nu en sådan reaktion 

 alltid äger rum, så kan Neumanns formel icke anses vara det 

 sanna matematiska uttrycket för induktionsprocessen. 



Det riktiga uttrycket för den inducerande strömmens in- 

 verkan på ett element af induktionsbanan får man deremot genom 

 att differentiera eqvationen (10) i afseendé på s. Om i ds ut- 

 märker den uppkommande induktionsströmmen och för öfrigt 

 samma beteckningar som förut bibehållas, så får man på detta sätt: 



. j __ \tglwl(ll } + t 2 G 2 w 2 )ds /l 1 \ 



Samma anmärkningar, som ofvanföre blifvit anförda, rörande 

 induktionsströmmarne i x och i 3 i anledning af eqvationen (10), 

 kunna äfven göras, då fråga är om den elementära induktions- 

 strömmen i ds. 



Den så kallade Induktionskonstanten e är lika med det reci- 

 proka värdet af ett tal, som är produkten af två gånger värmets 

 mekaniska eqvivalent och det värme, som åstadkommes på tids- 

 enheten i en ledare, hvars motstånd är enheten, då den genom- 

 gås af strömstyrkans enhet. 



