ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 9. 9 



då lika med noll. Om nu en ström af en eller annan orsak 

 uppkommer i a, så erfara de fria ethermolekulerna i b en re- 

 pulsion från denna sida, som är olika med repulsionen från 

 någon af de öfriga sidorna. Repulsionerna, som utöfvas på en 

 och samma ethermolekul. få då en resultant, som icke är lika 

 med noll, och komponenten af denna resultant utefter ledarens 

 längdriktning söker att försätta den fria ethern i rörelse i denna, 

 direktion. Men, såsom jag i den nämnda afhandlingen visat,, 

 är det blott en del af den i kroppens porer befintliga ethern, 

 som är fri; den öfriga är kondencerad omkring kroppens egna 

 molekuler. Dessa etherlagers täthet beror på den repulsion de 

 erfara från den omgifvande ethern, och växer, då denna repul- 

 sion tilltager 1 ). Tätheten af de etherlager, af hvilka kroppens 

 egna molekuler äro omgifna, blir således större på den sidan, 

 från hvilken den större repulsionen verkar. Deras täthet är 

 derföre större på den sidan, som är vänd mot det håll, hvari- 

 frän den fria etherströmmen kommer. Dessa etherlager utöfva 

 naturligtvis en repulsionsverkan på de fria, i rörelse befintliga, 

 ethermolekulerna, '-och resultanten af denna repulsion söker att 

 minska den hastighet, som de fria ethermolekulerna äga, emedan 

 denna resultant verkar i motsatt led mot den fria etherströmmen. 

 Då etherlagrens täthet på den sidan, som är vänd emot ether- 

 strömmen, hunnit tillräckligt tillväxa, blir repulsionen från dessa 

 på den fria ethern så stor, att denna kommer i hvila. De fria 

 ethermolekulerna hafva då uppnått sina nya jemnvigtslägen, och 

 induktionsfenomenet är slutadt. Om den verkan på den fria 

 ethern i ledaren b, som utgår från strömmen i ledaren «, kallas 

 7, och den verkan på densamma, som härrör från etherlagrens 

 tillväxt, för R, så har nu R blifvit lika stor med. i. Om nu 

 strömmen i ledaren a upphör, så drifver R den fria ethern i 

 motsatt riktning mot förut, och man får derigenom en induk- 

 tionsström i motsatt riktning mot, men af samma styrka som 

 den förra. Vid den första induktionen tillväxer repulsionen R 

 från R = o till R = I, och vid den sista aftager densamma 



*) Theorie des phénoménes électriques, sid. 7. 



