ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1875, N:0 9. 57 



De två sista kolumnerna i denna tabell utvisa, att de Mesta 

 (VI) — (X) äro betydligt mindre än de motsvarande (VI) — (I), 

 och att alltså minnesregeln (X), i det hela taget är noggrannare 

 än Archibald Smiths method (I). I sjelfva verket uppgår 

 ^((VI)— (I)) 2 till 3,33, under det att 2 ((VI)— (X)) 2 blott upp- 

 går till 1,08, h varat' följer att det sannolika felet af en deviation, 

 beräknad efter Archibald Smiths method, utgör + 0°,2 2, då 

 deremot det sannolika felet af en deviation, beräknad efter 

 minnesregeln (X), blott utgör + 0°, 13. 



Följande, likaledes med (VIII) och (IX) öfverensstämmande, 



lätt ihågkomliga interpolationsregel torde, med fördel, kunna 



användas, när man har att interpolera i midien mellan fyra, till 



eqvidistanta argumenter svarande värden af en funktion, som 



antingen exakt är, eller approximationsvis kan antagas att vara 



af tredje graden: 



...... (af tredje, graden) 



Om fura funktionsvärden { „ , > äro qifna. 



JJ J \af högre grad ) J J 



mellan hvilkas argumenter ett sökt funktionsvärdes argument 



{med nog granhet \ 

 >, genom att 

 med approximation] 



minska fy af summan af de två inre med fy af summan 



af de två yttre funktionsvärdena. 



Fördelen af att räkna efter denna minnesregel, i stället för 

 efter någon af de vanliga interpolationsforinlerna, består väsent- 

 ligen deruti, att man icke behöfver först beräkna funktionernas 

 första, andra och tredje differenser, och derefter substituera dessa 

 i den valda interpolationsformeln, hvilket städse erfordrar en 

 icke obetydligt längre räknig.' 



