28 A. G. NATHORST, OM EN CYCADÉKOTTE FRÅN SKÅNE. 



gruppen Cycadece, och då föröfrigt alla de fossila kottar af 

 gruppen Encephalartece, hvilkas inre byggnad är bekant, närmast 

 öfverensstämma med Zamia, är det, såsom Saporta framhåller, 

 synbarligen rigtigast att med Schimper förfarande bibehålla 

 slägtet Zamiostrobus. För de mera afvikande måste användas 

 egna slägtnamn, såsom äfven Carruthers sjelf gjort med den 

 intressanta och märkvärdiga form, som han beskrifvit under 

 namnet Beania graeilis. Man får föröfrigt ej förbise, att namnet 

 Zamiostrobus blott afser att antyda kottens likhet med samma 

 organ hos Zamia, ej angifva att den tillhör detta slägte. Och 

 Saporta har framhållit den intressanta omständigheten, att de 

 fossila formerna afvika från det lefvande slägtet på ett konstant 

 sätt, som gör det högst sanolikt, att Zamia aldrig fullt typiskt 

 varit representeradt i Europa. Till och med den art, som han 

 beskrifver från miocena lager, erinrar mera om juraformationens 

 arter än om de nulefvande Zamice. De olikheter som förefinnas 

 är o visserligen små, men dock som nämndt konstanta. Så äro 

 t. ex. Zamias kottefjäll från ytan sedde ställda i lodräta rader, 

 under det att de hos de fossila bilda en sned spiral. Dessutom 

 ville det synas som om fröen hos dessa senare i allmänhet vore 

 mindre, hvilket dock ej gäller om Beania. Detta slägte skiljes 

 från Zamiostrobus genom den smala axeln och genom de från 

 hvarandra långt aflägsna fjällen. Hos Zamia öppna sig kottarne 

 vid fröens mognad och fjällen blifva då utspärrade, men hos 

 Beania synas de alltid hafva varit från hvarandra långt ahägs- 

 nade, hvarföre man får en föreställning om denna kottes ut- 

 seende genom att tänka sig blott enstaka fjäll hos Zamia ut- 

 vecklade. Zamiostrobus är hittills med olika arter funnen från 

 zonen med Ammonites angulatus till och med miocenformationen; 

 Beania blott i oolithen i England. 



Den kotte, som jag lyckats träffa vid Tinkarp, och till 

 hvars beskrifning vi nu skola öfvergå, synes i vissa hänseenden 

 erinra om det ena i andra åter om det andra af de båda släg- 

 tena. Med Beania öfverensstämmer den genom axelns smalhet, 



