30 A. G. NATHORST, OM EN CYCADÉKOTTE FRÄN SKÅNE. 



Med afseende fästadt på frånvaron af de sköldlika delarne 

 torde den frågan otvunget framträda, huruvida den ifrågava- 

 rande kotten bör hänföras till Zamiostrobus, eller om man ej 

 snarare borde upptaga den under eget slägte. Tillsvidare torde 

 dock det förra vara fördelaktigast. 



Af hittills kända Zamiostrobi är det blott tvänne, som 

 skulle kunna jemföras med ofvan beskrifna art. Den ena af 

 dessa, Zamiostrobus Ponceleti Saporta från zonen med Am- 

 monites angulatus. har ungefär samma bredd som vår art, men 

 afviker genast vid första åsynen genom sin tjocka axel (öfver 

 6 millim. nära spetsen) och de i spetsen sköldlikt förtjockade 

 fjällen. Dessutom äro fröen, ehuru mogna, ej mer än hälften 

 så stora som hos vår art och af en annan form. Någon när- 

 mare förvandtskap mellan dessa båda former torde derföre ej 

 existera. 



Helt annat är förhållandet med en lemning af en cycadé- 

 kotte, beskrifven af Heer i ett ännu ej tryckt, för K. Vet.- 

 Akad. Handlingar afsedt arbete: »Beiträge zur fossilen Flora 

 Spitsbergens; gegründet auf die Sammlungen der Schwedischen 

 Expeditionen von Jahr 1872 — 73», af hvilket jag haft tillfälle 

 att se planscherna. Nämnda kotte företer, ehuru mycket frag- 

 mentarisk, dock en stor likhet med vår art. Axelns tjocklek 

 är ungefär densamma, fjällen äro anordnade och delade på samma 

 sätt, dock tyckas de dels vara tydligt nedlöpande på axeln dels 

 vara riktade mera uppåt. Fröen äro på längden strierade, men 

 deras form är olika, i det att de äro spetsiga; de äro äfven mindre. 



Oafsedt dessa olikheter är det dock påtagligt, att de båda 

 arterna, den från Tinkarp och den från Spetsbergen, ehuru 

 visserligen ej identiska, dock äro nära beslägtade. Detta är af 

 vigt för frågan, till hvilket på bladen grundadt slägte dessa 

 kottar kunna höra. Vid Cap Boheman förekommer blott ett 

 cycadéslägte, representeradt af en stor mängd såväl arter som 

 individer, nämligen Podozamites. Man kan således med högsta 

 grad af sannolikhet sluta till, att kotten derifrån hör till nämnde 

 slägte, hvilket genom fyndet vid Tinkarp blir ännu sannolikare. 



