ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAJ). FÖRHANDLINGAR 187 5, N:0 10. 53 



usculus, Didymograptus patulus Hall x ), D. indentus Hall 2 ), 

 Phyllograptus typus Hall, samt en smal, långcellig, sannolikt 

 grenig graptolit. Undersökes åter faunan i det lag g, som i 

 Fågelsångs kalkbrott omedelbart hvilar på ortocerkalk, utgöres 

 den af Climacograptus teretiusculus, Didymograptus bifidus Hall, 

 Phyllograptus typus och den smala, långcelliga graptoliten, så- 

 ledes i det närmaste af samma arter som vid d. Den egentliga 

 Dicranograptusskiffern uppträder först något högre upp i den 

 större bäcken. Diket mellan denna bäck och Fågelsångs kalk- 

 brott var nu nästan igenvalladt, i följd hvaraf obetydligt der 

 var att se. Tydligen är det den öfversta delen af ahm skiffern, 

 som här förekommer, och möjligen finnes äfven en del af Phyllo- 

 graptusskifFern. Den gråblå kalk, som jag en gång nämnt såsom 

 här befintlig, skulle då motsvara den kalk, som vid Jerrestad 

 skiljer dessa båda lag. Jag återfann den ej i somras. I alun- 



') Den art, jag i Geolog. Iakttagelser öfver Fågelsångstraktens undersiluriska 

 lager (Lund 1865), benämnt Didymograptus virgulatus .Beck, är såsom Lin- 

 narsson antagit (anf. arb. sid. 256) identisk med D. hirundo Salt., hvilken 

 åter, enl. Nicholson (On the british species of Didymograpsus. Ann. and 

 Mag. of Nat. hist. vol. 5. N:o 29), sammanfaller med D. patulus Hall. Ehuru 

 jag fortfarande tror, att Beck med namnet D. virgulatus från början afsett 

 ifrågavarande art, fast namnet sedan bortblandats, har jag i texten användt 

 det namn, hvarmed arten nu brukar betecknas. Linnarsson anmärker, att 

 min figur af arten ej fullt öfverensstämmer med D. hirundo Salt. Det är 

 sant, att de ganska omsorgsfullt utförda teckningarne till min afhandling ej 

 blifvit vid litogratieringen troget återgifna, dock bör beträffande denna art 

 nämnas, att icke fullt plattryckta exemplar ganska nära likna den lemnade 

 afbildningen. Mer än en art har jag ej haft för mig vid beskrifningen. 

 Exemplaren från Flagabro äro osäkra. 



2 ) Vid Fågelsång förekomma tre stämgaffellikt förgrenade Didymograptua-former, 

 hvilka jag i min anförda afhandling hänfört under Didymograptus Murehisoni 

 Beck. De flesta engelska författare anse dem som skiljda arter. Jag har i 

 texten anfört dem med den begränsning mellan arterna, som Hopkinson 

 framstält i »Description of the graptolites of the Arenig and Llandeilo Rocks 

 of St. Davids (Quart. Journ. of Geol. Soc. vol. XXXI, part 3) hvilken icke 

 alldeles sammanfaller med andra författares. Hopkinson anmärker dock om 

 dessa former, att de äro mycket närstående och att mellanformer finnas, samt 

 tillägger: »It may consequently be found necessary at some future date to 

 groupe them all in a single highly variable species«. Jag har emellertid upp- 

 fört de skånska formerna såsom skiljda. emedan de ej hittills funnits till- 

 sammans och emedan de möjligen i Skåne, liksom i England, tillhöra olika 

 nivåer. 



