ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1831. N:ol. 5 
genom iakttagelser pa ett och samma ställe !) vid olika årstider 
och timmar af dygnet, då solens höjd öfver horisonten är olika 
och solstrålarne alltså måste genomtränga luftlager af mycket 
olika tjocklek; så äro likväl uppgifterna öfver den qvantitet 
värme, som solen utsänder till ytenheten af jorden temligen 
öfverensstämmande, ?) vare sig detta ytelement föreställes vara 
beläget omedelbart vid jordens yta eller vid yttersta gränsen 
af vår luftkrets. Det senare talet, som angifver totalmängden 
af det värme, som en qvadratmeter af var planets yta under 
hvarje minut mottager fran solen, är 
enligt POUILLET — 17,633 kalorier 
» JOHN ERICSSON = 19,286 » 
Vi skola vid den följande framställningen icke begagna oss 
af något medeltal mellan POUILLETS och ERICSSONS bestämnin- 
gar utan helt och hallet följa den senares beräkning. Det är 
nemligen att märka, att JOHN ERICSSONS bestämning är korri- 
gerad för samtliga omständigheter, som kunna utöfva inflytande 
vid uppmätningen af strålningens intensitet. ERICSSON har 
nemligen visat, att solskenets intensitet icke blott beror pa 
2) I synnerhet af J. ERICSSON. 
?) Eu mycket afvikande uppgift från de siffror vi i det följande meddela of- 
fentliggjordes 1877 (i Ann. d. Chim. et Phys.) af VıoLLE, Genom aktino- 
metrisk uppmätning af solsträlningens intensitet under några dagar i April 
och Augusti 1875 på spetsen af Montblanc, Glacier de Bossons och Grands- 
Mulets uppskattade denne forskare totalmängden af det värme, som sol- 
skenet i minuten meddelar 1 qv. meters yta af jorden (tagen vid atmosfärens 
öfre gräns) till 25,40 ealorier. Differensen mellan denna uppgift och de 
öfriga beror naturligtvis isynnerhet på den olika uppskattningen af den 
värmeqvantitet som absorberas, under det solstrålarne genomtränga luftkret- 
sen och dess vattenängor. Vattenängornas absorberande inflytande har J. 
ERICSSON sökt utröna genom observationer under vintertiden, då vatten- 
ängans mängd i atmosfären är ringa, VIOLLE åter genom samtidiga iakt- 
tagelser på ställen, som äro belägna på olika höjd och genom en approxi- 
mation som grundar sig härpå. Det torde vara skäl att påminna om, att 
de sista årens vetenskapliga undersökningar i viss mån förändrat uppfatt- 
ningen af atmosfärens värmeabsorbtion. Man har skäl att antaga, att vat- 
tenångans inflytande är mycket mindre, än hvad man på grund af TYNDALLS 
uppgifter antagit. Deremot har en ny faktor tillkommit nemligen Ozonet ; 
i luftens högre lager, hvilket wan har skäl att antaga ej är utan inflytande 
åtminstone på absorbtionen af det 3. k. »ljusa värmet». 
