ÖFVERSIGT AF K. VETENSK. AKAD. FÖRHANDLINGAR 1881, N:o I. 9 
Vårt ändamål är icke att utföra en’ kritik af de ofvan- 
nämde undersökningarne öfver solens temperatur, hvilka såsom 
vi sett leda till nästan oantagliga resultat, vare sig man till- 
skrifver solens yta en utstrålningsförmåga, som någorlunda öf- 
verensstämmer med vår erfarenhet af glödande kroppar, men 
en temperatur, som icke blott öfvergår vår erfarenhet utan i 
sjelfva verket äfven vår föreställningsförmåga 1), eller man håller 
sig inom rimliga temperaturgränser men antager en utstrålnings- 
förmåga hos solen, som tusenfaldt öfverstiger allt hvad man i 
den vägen iakttagit hos jordiska ting. Såväl det ena som det 
andra resultatet är i vara ögon ett felslut beroende pa oriktig- 
het hos någon af premisserna, hvilket af sig sjelft korrigeras, 
så snart man upptäckt det felaktiga antagande, hvarpå konklu- 
sionen hvilar. ; 
Detta antagande, som vi anse felaktigt och vilja under- 
kasta en kort kritik, är: »att hvurje qvadratmeter af solens yta 
förlorar 875,970 värmeenheter i minuten genom utstrålning åt 
verldsrymden». 
vigtigaste och mest trängande problem. Sättet, hvarpå en sådan undersök- 
ning skall utföras, kan icke vara tvifvelaktigt. Samma metod, som DULONG 
& Prrıt och J. ERICSSON (Radiant heat, chapt II) följt med så olika re- 
sultat erbjuder sig af sig sjelf. Men ett oundgängligt vilkor tyckes vara, 
att mellan radiatorn och recipienten framställa ett så absolut vacuum som 
möjligt. Man erinrar sig, huru väsentligt afvikande resultat NARR (Pogg. 
Ann. CXLII) redan mellan gränserna 0°— + 115° lyckades erhålla medelst 
DULONGS egen metod, endast derföre, att han använde qvicksilfverluftpumpen 
i stället för den vanliga vid bortskaffandet af luftlagret mellan den upp- 
värmda och den afkylda ytan. Om man härmed jemför WINKELMANNS 
undersökningar öfver gasers ledningsförmåga för värmet, så synes denna 
ledningsförmåga åtminstone vid vissa grader af förtunning vara i synnerlig 
grad beroende af trycket. Derför anse vi som en brist vid J. ERICSSONS 
experimenter, hvarigenom han verifierat NEWTONS lag, att förf. ingenstädes 
omnämner, hvilket vacuum han lyckats åstadkomma inom sina apparater. 
Professor ROosETtTIS försök att finna lagen för utsträlningen genom jem- 
förelse mellan de utslag, som olika jordiska värmekällor framkalla hos hans 
thermomultiplikator, äro synnerligen anmärkningsvärda, men synas oss icke 
utan vidare kunna tillämpas på strålningen genom tomrummet. 
1) Ty en vetenskapsman, som tillskrifver solen en temperatur af 2 till 10 
millioner grader, skall säkerligen ha svårt att förklara, hvilken föreställning 
om materiens tillstånd och egenskaper han förknippar med detta anta- 
gande, 
